Справа № 487/2184/18 Головуючого першої інстанції: Гаврасієнка В.О.
Провадження № 22 Ц- 812/586/19 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2019 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем

судового засідання: Андрієнко Л.Д.

з участю:

позивача - ОСОБА_4

представників:

відповідача - ОСОБА_5

позивача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10. 01. 2019 р., ухвалене під головуванням судді Гаврасієнка В.О. в приміщенні того ж суду о 13 год.06 хв. у справі за

позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору дарування частки житлової квартири недійсним,

встановила:

17. 04. 2018 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору дарування частки житлової квартири недійсним, скасування державної реєстрації власності за обдаровуваною та застосування реституції.

Позивач зазначав, що 02.03.2013 р. уклав шлюб з ОСОБА_7

Він тривалий час страждає на тяжке захворювання кульшових суглобів та потребує дороговартісного медичного операційного втручання по заміні суглобів шляхом тотального ендопротезування.

З метою подальшого догляду за ним та матеріальної допомоги він домовився з відповідачкою про дарування їй частки належної йому на прав власності квартири, взамін чого остання погодилася надавати йому догляд довічно.

Саме на таких умовах він за договором дарування подарував їй Ѕ частку належної йому на праві власності квартири.

Ця угода була вчинена ним, як під впливом помилки стосовно природи правочину, так і внаслідок тяжкої обставини, тобто тяжкого захворювання, адже він помилково оформив домовленість з відповідачкою стосовно догляду за ним у формі договору дарування.

Зазначена угода є недійсною, оскільки укладена під впливом помилки стосовно правової природи правочину.

Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та визнання договору дарування недійсним із застосуванням реституції.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.01.2019 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення, як незаконного і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість висновків суду і порушення норм процесуального та матеріального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що

апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Відповідно до загальних положень теорії цивільного процесу та вимог ст. 175 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з того, що підчас судового розгляду не встановлено наявності обставин з якими законом пов'язується недійсність вчинених цивільно-правових угод.

При цьому суд не звернув належної уваги на те, що недійсність договору дарування позивач обгрунтовував як помилкою стосовно правової природи правочину, так і тим, що вчинив його під впливом тяжкої обставини, тобто власної тяжкої хвороби.

Саме відсутність впливу останньої обставини на волевиявлення позивача, покладена судом першої інстанції в обгрунтування рішення щодо відмови у визнанні договору дарування недійсним.

В той же час, суд не навів належного аналізу посиланням позову та наданим доказам, щодо помилки стосовно правової природи вчиненого правочину.

Між тим, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої

обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Саме таке змісту правові висновки щодо застосування зазначених норм матеріального права містяться у постановах вищого судового органу від 27.04.2016 р. № 6-372 цс 16 та від 21.10 2015 р. та були чинними на час ухвалення оспорюваного рішення суду першої інстанції.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що позивач на час укладення угоди страждає тяжким захворюванням суглобів, яке характеризується больовим синдромом та вимагає дороговартісного оперативного медичного втручання по заміні суглобів шляхом тотального ендопротезування( а.с. -21-24, 42,43)

Він потребує стороннього догляду та допомоги і цього не заперечує відповідачка ( а.с. -63)

З його пояснень вбачається, що між ним та відповідачкою була досягнута домовленість про те, що вона візьме на себе цей обов'язок, але за умови, що він подарує їй Ѕ частку квартири. Тому підписуючи у нотаріуса договір він перевірив лише його реквізити, вважаючи що укладає договір з умовою догляду.

Сама відповідачка в судовому засіданні не приймала участі та пояснень щодо відсутності такої домовленості не надала.

Її письмові пояснення у вигляді відзиву на позов та на апеляційну скаргу зводяться до аналізу змісту нотаріального посвідченого договору дарування та напряму такої домовленості не спростовують.

Нотаріус, яка посвідчувала угоду, пояснила, що ОСОБА_7 також наполягала на оформленні саме угоди дарування, хоча вона пропонувала позивачу інші варіанти, які б гарантували захист його права.

Після укладення угоди він продовжує проживати у квартирі, будь-яких дій про її поділ не здійснював.

Після виходу з лікарні відповідачка покинула його та допомоги йому як чоловіку та як хворому не надає.

Мотивів залишення квартири не пояснила.

Зазначені обставини, крім медичних документів підтверджені поясненнями свідків.

Цих обставин та пояснень, які обгрунтовують наявність помилки щодо правової природи правочину, суд першої інстанції належним чином не з'ясував та відповідної правової оцінки наданим на підтвердження цих обставин, доказам не дав.

За таких обставин, оскаржуване рішення не може вважатися законним та обгрунтованим, а тому підлягає скасуванню, у відповідності до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Ухвалюючи нове рішення колегія судді виходить з доведеності таких фактів.

Позивач за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодився на передачу частки квартири, яка є його єдиним житлом та у якій він продовжує проживати після укладення договору дарування, у власність відповідачки лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачкою.

Встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним спірного договору дарування в порядку статті 229 ЦК України, оскільки порушене право, відповідно до вимог ст.16 ЦК України, може бути відновлене судом шляхом визнання угоди недійсною лише з однієї, з передбачених законом підстав.

Одночасно підлягає задоволенню і вимога про застосування наслідків недійсності угоди, адже реституція відповідно до правил ст. 216 ЦК підлягає застосуванню судом за вимогою однієї з сторін оспорюваної угоди.

Крім того підлягає задоволенню вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідачки, оскільки відповідно до частини другої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього закону, до Державного реєстру вноситься запис про скасування держаної реєстрації прав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачки понесені ним судові витрати на судовий збір в обох судових інстанціях та на забезпечення позову, а також на правничу допомогу на загальну суму 4614 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, колегія судів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10. 01. 2019 р. скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування Ѕ частки двокімнатної квартири № АДРЕСА_1, посвідченого Державним нотаріусом третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області 28 листопада 2017 р., та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1180

Застосувати наслідки недійсності угоди та передати у особисту власність ОСОБА_4 відчужену за недійсним договором Ѕ частки двокімнатної квартири № АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на Ѕ частку квартири№ АДРЕСА_1., номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 23615480 дата та час державної реєстрації: 28.11.2017 р. 15:51:39, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат 4 614 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але на протязі тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови виготовлений 29 березня 2019 р.