Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 201/15100/14-ц

провадження № 61-6536св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, від імені якого діє Чижова Анастасія Олександрівна, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року у складі судді Ткаченко Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Городничної В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 серпня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 31/68/06-Склв, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 350 000,00 доларів США, зі сплатою 13,8 % річних в іноземній валюті на строк до 16 серпня 2011 року.

У подальшому між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди та договори, якими вносились зміни до умов кредитного договору від 17 серпня 2006 року № 31/68/06?Склв.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору № 31/68/06-Склв, укладеного 17 серпня 2006 року, в іпотеку передано домоволодіння № 62 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» продав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, до переліку яких також входить кредитний договір від 17 серпня 2006 року № 31/68/06?Склв, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов кредитного договору, додаткових угод і договорів до нього, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, а саме:

- за кредитним договором № 31/68/06-Склв - у розмірі 5 334 959 грн 05 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 4 241 506 грн 61 коп. та процентів у розмірі 1 093 452 грн 44 коп.;

- за додатковою угодою № 3 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 28 грудня 2007 року, - у розмірі 570 877 грн 01 коп., яка складається із основною заборгованості у розмірі 449 999 грн 97 коп. та процентів у розмірі 120 877 грн 04 коп.;

- за додатковою угодою № 5 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 05 березня 2008 року, - у розмірі 142 945 грн 91 коп., яка складається із тіла кредиту - 112 499 грн 97 коп. та процентів у розмірі 30 445 грн 94 коп.;

- за додатковою угодою № 6 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 18 березня 2008 року, - у розмірі 190 594 грн 52 коп., яка складається із тіла кредиту - 149 999 грн 96 коп. та процентів - 40 594 грн 56 коп.;

- за додатковою угодою № 6 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 21 березня 2008 року, - у розмірі 205 817 грн 48 коп., з яких заборгованість за основним зобов'язанням - 149 999 грн 96 коп. та проценти - 55 817 грн 52 коп.;

- за додатковою угодою № 8 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 08 квітня 2008 року, - 95 306 грн 52 коп., з яких: тіло кредиту - 71 051 грн 47 коп., проценти - 24 255 грн 05 коп.

На підставі викладеного ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з відповідача заборгованість за вказаним вище кредитним договором та додатковими угодами до нього.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року замінено позивача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року відмовлено у позові ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, ухваленим 12 листопада 2013 року у цивільній справі № 412/2462/2012 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором та додатковими угодами до нього у розмірі 3 807 036 грн 03 коп. Правовідносини сторін за кредитним договором припинилися з ухваленням судового рішення. Отже, припинилось і право банку на нарахування процентів, пені тощо. ПАТ «Дельта Банк» заяву про заміну сторони позивача (стягувача) з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» у справі № 412/2462/2012 до суду протягом розгляду справи та після набрання рішенням законної сили не подано. Позовні вимоги про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» також не заявляло. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» не надало належних та допустимих доказів переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 17 серпня 2006 року № 31/68/06-Склв.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що правовідносини сторін за кредитним договором припинилися з ухваленням Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення від 12 листопада 2013 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 807 036 грн 03 коп., у зв'язку з чим припинилось право банку на нарахування процентів і пені за кредитним договором від 17 серпня 2006 року № 31/68/06-Склв. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до нього від ПАТ «Кредитпромбанк» прав грошової вимоги до ОСОБА_1 у спірних правовідносинах. Позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості відповідно до статті 625 ЦК України позивач не заявляв.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопаді 2016 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В. В., від імені якого діє Чижова А. О, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 31/68/06-Склв, укладеним 17 серпня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, який було укладено між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк». Позивачем до позовної заяви було додано договір купівлі-продажу прав вимоги з додатком, у якому продавцем зазначено ПАТ «Сведбанк», однак в суді представником позивача наголошувалось, що це була технічна помилка, та як доказ суду надана нотаріально посвідчена копія договору з додатком, який містить інформацію, зокрема і про кредитний договір від 17 серпня 2006 року № 31/68/06-Склв. Проте суди попередніх інстанцій безпідставно визнали цей доказ неналежним та недопустимим. Додаток до договору купівлі-продажу прав вимоги містить інформацію про всі кредитні договори, що передаються за тим договором та відповідно містить банківську таємницю. З огляду на це позивач надав суду витяг додатку, що містить інформацію за кредитним договором відповідача. Суди першої та апеляційної інстанції неправильно встановили обставини справи та ухвалили незаконні судові рішення, що підлягають скасуванню.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у лютому 2017 року, ОСОБА_1 зазначала, що доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні. Вирішуючи спір, суди правильно виходили із того, що наявність рішення суду про стягнення всієї суми кредитної заборгованості вказує на те, що дія кредитного договору припинилася і кредитор може звертатися до суду з позовом про стягнення сум за невиконання грошового зобов'язання у порядку статті 625 ЦК України, а не стягувати проценти за користування кредитними коштами, які не повернуті. Разом із цим позивач позовні вимоги про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України не заявляв. Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій не ставили під сумнів факт укладення між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк» договору купівлі-продажу прав вимоги, оскільки надана суду ксерокопія договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року з відображенням в ній всіх необхідних реквізитів у розумінні статтей 57-60 ЦПК України не є належним та допустимим доказом у справі. Подані позивачем документи були ретельно досліджені судом та їм було надано відповідну правову оцінку.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 серпня 2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 31/68/06-Склв, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 350 000,00 доларів США, зі сплатою 13,8 % річних в іноземній валюті на строк до 16 серпня 2011 року.

У подальшому між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладались додаткові угоди та договори, якими вносились зміни до умов кредитного договору від 17 серпня 2006 року № 31/68/06?Склв.

З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору № 31/68/06-Склв, укладеного 17 серпня 2006 року, в іпотеку передано домоволодіння АДРЕСА_1.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Кредитпромбанк» продав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, до переліку яких також входить кредитний договір від 17 серпня 2006 року № 31/68/06?Склв, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов кредитного договору та додаткових угод і договорів до нього, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, а саме:

- за кредитним договором № 31/68/06-Склв - у розмірі 5 334 959 грн 05 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 4 241 506 грн 61 коп. та процентів у розмірі 1 093 452 грн 44 коп.;

- за додатковою угодою № 3 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 28 грудня 2007 року, - у розмірі 570 877 грн 01 коп., яка складається із основною заборгованості у розмірі 449 999 грн 97 коп. та процентів у розмірі 120 877 грн 04 коп.;

- за додатковою угодою № 5 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 05 березня 2008 року, - у розмірі 142 945 грн 91 коп.: тіло кредиту - 112 499 грн 97 коп. та проценти у розмірі 30 445 грн 94 коп.;

- за додатковою угодою № 6 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 18 березня 2008 року, у розмірі 190 594 грн 52 коп., яка складається із тіла кредиту - 149 999 грн 96 коп. та процентів - 40 594 грн 56 коп.;

- за додатковою угодою № 6 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 21 березня 2008 року, - у розмірі 205817 грн 48 коп., з яких заборгованість за основним зобов'язанням - 149 999 грн 96 коп. та проценти - 55 817 грн 52 коп.;

- за додатковою угодою № 8 до договору № 31/68/06-Склв, укладеною 08 квітня 2008 року, - 95 306 грн 52 коп., з яких: тіло кредиту - 71 051 грн 47 коп., проценти - 24 255 грн 05 коп.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

12 листопада 2013 року Апеляційним судом Дніпропетровської області у справі № 412/2462/2012 за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 серпня 2006 року № 31/68/06?Склв та додатковими угодами і договорами до нього у розмірі 3 807 036 грн 03 коп.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що ухваленням Апеляційним судом Дніпропетровської області 12 листопада 2013 року рішення у цивільній справі № 412/2462/2012 про задоволення вимог кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було стягнуто у повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, процентами та пенею, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, у тому числі: сплата чергових платежів, сплата та нарахування процентів, сплата та нарахування комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів, разом із тим виникло грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів у повному обсязі та нарахованих на цей час процентів, невиконання якого тягне цивільну відповідальність передбачену статтею 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови у позові з тих підстав, що банк не надав докази переходу до нього права вимоги за кредитним договором не заслуговують на увагу, оскільки вони не мають правового значення для вирішення цієї справи та підлягають доведенню у випадку звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні у цій справі або у випадку пред'явлення позову банку до ОСОБА_1 у порядку статті 625 ЦК України.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, від імені якого діє Чижова Анастасія Олександрівна, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю. В. Черняк