КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа: директор державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Тетяна Михайлівна, про захист переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (надалі - ДП «ДЕЦ МОЗ України») про захист переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року провадження по цивільній справі № 753/16938/19 за позовом ОСОБА_1 до ДП «ДЕЦ МОЗ України», третя особа: директор ДП «ДЕЦ МОЗ України» Думенко Т.М., про захист переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №753/9639/18 за позовом ОСОБА_1 до ДП «ДЕЦ МОЗ України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що перебуває на розгляді у Дарницькому районному суді м. Києва.

В апеляційній скарзі представник ДП «Державний експертний центр МОЗ України», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не зазначив у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої та судом не враховано, що він не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Посилаючись на те, що підстави для зупинення провадження у справі відсутні через різність предметів позовних вимог у справах, а також те, що висновки суду першої інстанції не містять належних, достатніх та законних підстав для зупинення провадження у справі №753/16938/19, а необґрунтоване зупинення провадження у справі порушує право відповідача на розумні строки розгляду справи, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й зупинення провадження у справі також не може суперечити принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

У поданому ОСОБА_1 відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на її необґрунтованість, оскільки в мотивувальній частині, окрім «права» відповідача на розумні строки розгляду справи, відсутні міркування та доводи щодо передбачених ЦПК України підстав для скасування ухвали суду, що на думку позивача є зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про зупинення провадження у справі, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції керувався п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Проте з такими висновками районного суду погодитися неможливо, враховуючи таке.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Разом з тим, суд повинен враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Підставою для зупинення провадження у даній справі став факт перебування на розгляді Дарницького районного суду міста Києва справи № 753/9639/19 за позовом ОСОБА_1 до ДП «ДЕЦ МОЗ України», третя особа директор ДП «ДЕЦ МОЗ України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Між тим, зупиняючи провадження у справі, судом першої інстанції не вказано у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи.

При цьому, суд не зазначив в оскаржуваній ухвалі, що наявні в матеріалах справи докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому висновок суду про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої, є помилковим.

Суд не врахував, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 753/9639/19, районний суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи.

Колегія суддів враховує й те, що позовна заява у цій справі подана 07 лютого 2019 року, а позовна заява у цивільній справі № 753/9639/19 за позовом ОСОБА_1 до ДП «ДЕЦ МОЗ України», третя особа директор ДП «ДЕЦ МОЗ України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пізніше - 30 травня 2019 року (а.с.82-93 т.2).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що справи за позовом ОСОБА_1 перебувають у провадженні одного суду, мають однаковий склад учасників, спір стосується одного і того ж трудового права, а тому відповідно до вимог ст. 188 ЦПК України суд має можливість вирішити питання про об`єднання вказаних позовів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції фактично обмежив стороні доступ до правосуддя та без належних правових підстав застосував положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право скаржника на розумні строки розгляду справи, тобто, право, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Безпідставне зупинення провадження у справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції, як постановленої поспішно, з порушенням норм процесуального права, й направлення справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: