Справа № 306/1560/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 13лютого 2018 року (у складі судді Вінер Е.А.) за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Дусинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - Свалявська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину будинку, визнання недійсними та скасування довідки органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності і свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом у липні 2017 р.

Після зміни предмету вимог (т.1, а.с.206-214) остаточно просив:

-визнати за ним право власності на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Свалявського району Закарпатської області як за колишнім членом колгоспного двору;

-відновити становище, яке існувало до порушення його законних прав та інтересів;

-визнати незаконною і скасувати видану ОСОБА_2 довідку виконавчого комітету Дусинської сільської ради № 16 від 15.06.1988 р. про право особистої власності робітника або службовця на вказаний житловий будинок;

-визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 18.06.1988 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Свалявською державною нотаріальною конторою на Ѕ частину житлового будинку з відповідними до нього належними добудовами житловою площею 52 кв. м у АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі за № 910;

-визнати недійсним і скасувати свідоцтво на право власності, видане ОСОБА_6 Свалявською державною нотаріальною конторою 18.06.1988 р. на Ѕ частину житлового будинку з надвірною добудовою - літня кухня, житловою площею 52 кв. м у АДРЕСА_1, зареєстроване в реєстрі за № 909;

-Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його користь судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що домоволодіння № АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору ще з 50-х років минулого століття.

Його батько - ОСОБА_8, народився у колгоспному дворі (АДРЕСА_1) і став членом колгоспного двору по АДРЕСА_1, а відтак - набув право спільної сумісної власності на колгоспний двір згідно з існуючим на той час законодавством і ЦК УРСР.

Він особисто також, із дня свого народження і дотепер, фактично проживає у вказаному будинку.

Оскільки в 1982 р. членами колгоспного двору було п'ятеро осіб, то його законна частка в майні цього двору складає 1/5 частину.

Право на позов у нього виникло тільки в 2017 р., коли він дізнався про можливе порушення свого цивільного права відповідачами та одержав ксерокопії документів.

Рішенням Свалявського районного суду від 13 лютого 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і прийняти нову постанову про задоволення позову. Посилається на неповне з'ясування фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права (неналежна оцінка доказів, не сприяння повному, об'єктивному та неупередженому розгляду справи).

Узагальнені доводи апелянта зводяться до такого:

-суд першої інстанції не в повному обсязі задовольняв його клопотання про витребування доказів, не долучив подані ним докази, чим позбавив його права на доведення обставин;

-спірний будинок АДРЕСА_1 відносився до колишнього колгоспного двору;

-у довідці № 16 від 16.06.1988 р. вказані неправдиві відомості;

-судом не встановлено час і підстави виникнення права власності у спадкодавця ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 р., і неправильно встановлений правовий режим майна, що знаходитьсяпо АДРЕСА_1;

У відзиві на скаргу відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване, а скаргу відхилити як безпідставну. Позивач не аргументував і документально не підтвердив, які саме його права та ким порушено. Спадкове майно (спірний будинок) не належало до суспільної групи «колгоспного двору», а відносилось до «робочого двору», тому спадкування відбулося на загальних підставах. При цьому, батько позивача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 р., відмовився від прийняття спадщини в установленому законом порядку, тобто позивач не є спадкоємцем майна померлих осіб, що встановлено судовими рішеннями.

Відповідь ОСОБА_2 на цей відзив зводиться до того, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

При цьому встановив таке.

29.11.1957 р. виконком Свалявської районної ради депутатів і робітників Закарпатської області дозволив ОСОБА_8 будівництво житлового будинку на земельній ділянці в АДРЕСА_1.

За 1968-1971 р. р. ОСОБА_2 значився як голова колгоспу, проте відповідно до протоколу № 2 від 08.05.1982 р. такий відмовився працювати в колгоспі.

У травні 1982 р. ОСОБА_8 виділили в тимчасове користування 0.08 га землі, а ОСОБА_2 обмежили земельну ділянку площею 0.15 га.

Батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У 1950 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклав шлюб із ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (після шлюбу - ОСОБА_2), від якого народилися ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько позивача), який у 1977 р. уклав шлюб із ОСОБА_10 (після шлюбу - ОСОБА_8), від якого ІНФОРМАЦІЯ_10 р. народився ОСОБА_2 (позивач).

ОСОБА_2 (позивач) фактично проживав із дня народження у АДРЕСА_1.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р., а ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_9 р.

На день смерті останньої у дворогосподарстві АДРЕСА_1 проживали син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 р., і внук - ОСОБА_2 (позивач).

На день смерті ОСОБА_7 в указаному дворогосподарстві проживав його племінник - ОСОБА_2 (позивач).

ІНФОРМАЦІЯ_8 р. помер ОСОБА_8 (батько позивача).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зверталися до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за померлим ОСОБА_2 Водночас ОСОБА_8 (батько позивача) та ОСОБА_11 спадщину не прийняли.

Тобто, спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 в рівних частках на житловий будинок АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 (дружина) та ОСОБА_7 (син).

Згідно з довідкою про право власності робітника або службовця № 16 від 15.06.1988 р. ОСОБА_2 належав на праві власності житловий будинок на земельній ділянці площею 0.15 га з літньою кухнею, а після його смерті ця земельна ділянка з будинком надана в користування ОСОБА_6

Рішенням Свалявського районного суду від 20.06.2014 р. (справа № 306/94-14ц), яке набрало законної сили, в задоволенні позову ОСОБА_8 (позивач у справі, що переглядається) до Свалявської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, визнання за ОСОБА_8 права власності відмовлено.

Також рішенням цього ж суду від 30.11.2016 р. і рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20.03.2017 р. (справа № 306/1194/15ц) у позові ОСОБА_12 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від права спадкування на спірний будинок відмовлено.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача порушених прав як члена колишнього колгоспного двору.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність фактичним обставинам справи, які є предметом доказування, належним чином оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції як суперечні обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Визначальною позовною вимогою є визнання за позивачем права власності на частину спірного житлового будинку як за колишнім членом колгоспного двору, тобто першочерговому з'ясуванню підлягає питання належності спірного будинку до певної суспільної групи господарств: колгоспний або робочий двір.

Згідно з ч.1 ст. 563 Цивільного кодексу Української РСР 1963 р. (надалі - ЦК УРСР) у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається.

Відповідно до ч.1 ст. 120, ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як видно з роз'яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 р. № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 р. за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 р. № 69.

За змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Установлено, що за адресою: АДРЕСА_2, знаходився житловий будинок, у якому станом на 1974-76 р. р. було записано вісім осіб, дворогосподарство мало статус колгоспного двору, а головою значився ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даних про існування цього будинку в статусі колгоспного двору станом на 15.01.1991 р. немає.

Натомість, згідно з довідкою про право власності робітника або службовця № 16 від 15.06.1988 р. указаний житловий будинок на земельній ділянці площею 0.15 га з літньою кухнеюналежав на праві власності ОСОБА_2, після смерті якого спадкоємцями майна (спірного житлового будинку як робочого двору) стали ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що встановлено преюдиціальними судовими рішеннями.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спірних правовідносин правильне рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Свалявського районного суду від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 26 березня 2019 р.

Судді: