ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2176/17

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В.О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1421/19

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря - Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернігівська обласна рада, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, Чернігівський базовий медичний коледж Чернігівської обласної ради,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна дитяча лікарня»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної ради, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, Чернігівського базового медичного коледжу Чернігівської обласної ради про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28.02.2017 ОСОБА_1 звернулась з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (а.с.86-92), просила визнати за нею право на приватизацію житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_1 ; зобов`язати Чернігівську обласну раду, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, Чернігівський базовий медичний коледж вчинити дії та вжити відповідні заходи щодо передачі у власність (приватизації) ОСОБА_1 зазначеного житлового приміщення у відповідності із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно з процедурою, передбаченої Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона на підставі ордеру на одержання жилої площі в гуртожитку від 27.10.2008, виданого головним лікарем Чернігівської обласної дитячої лікарні, вселилась, а 30.10.2008 зареєструвала своє місце проживання за адресою АДРЕСА_2 . 19.12.2008 право власності на об`єкт нерухомості - гуртожиток по АДРЕСА_1 (саме така адреса зазначена у свідоцтві про право власності від 17.12.2008) зареєстровано за Територіальними громадами сіл, селищ, міст Чернігівської області 29.07.2009 у неї народився син, місце проживання якого також було зареєстровано за зазначеною вище адресою. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №345 від 17.11.2014 внесено зміни в частині присвоєння поштової адреси будівлі гуртожитку з « АДРЕСА_1» на «АДРЕСА_1 ». Вцілому гуртожиток знаходиться в комунальній власності Територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і рішенням Чернігівської обласної ради від 23.02.2017 його було передано в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж». Гуртожиток є об`єктом приватизації, проте відповідачі та третя особа відмовляли у реалізації її права на приватизацію, посилаючись на відсутність законодавчого врегулювання.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.03.2017, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, змінено процесуальний статус Чернігівського базового медичного коледжу з третьої особи на співвідповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2017 року рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 травня 2017 року скасовано із закриттям провадження у справі. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у разі звернення громадян до органу місцевого самоврядування та/або до суб`єкта, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, про визнання дій протиправними та зобов`язання надати дозвіл на приватизацію житла, його слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 липня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Скаржник наполягає на тому, що кімната, в якій вона проживає на законних підставах більше ніж п`ять років, а також і сам гуртожиток в цілому підлягають приватизації, а вона набула право на приватизацію кімнати. Висновок суду про те, що гуртожиток знаходиться в оперативному управлінні Чернігівського базового медичного коледжу, який має статус державного навчального закладу, що унеможливлює приватизацію жилих приміщень цього гуртожитку, на думку позивача, є таким, що суперечить вимогам матеріального права, оскільки вона набула права на приватизацію спірного приміщення задовго до прийняття рішення органом місцевого самоврядування про передачу гуртожитку навчальному закладу. Також в справі відсутні будь-які документальні підтвердження з приводу того, що коледж відноситься до державних навчальних закладів. Позивач також посилається на те, що рішення Чернігівської обласної ради від 23.02.2017 про передачу гуртожитку в оперативне управління Чернігівському базовому медичному коледжу було оскаржено в судовому порядку, тому суд повинен був зупинити провадження у справі до розгляду цієї справи. ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду про те, що передача спірного гуртожитку у власність його мешканців може бути здійснена виключно міською радою, оскільки обласна рада є також органом місцевого самоврядування та представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст області.

Своїм правом на подачу відзиву (заперечення) на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26.07.2017, суд касаційної інстанції в своїй постанові зазначив, що судом не було враховано того, що позов ОСОБА_1 направлений на визнання та реалізацію її прав у сфері житлових відносин, тому спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

З огляду на положення ч.1 ст.417 ЦПК України, дані вказівки є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування, проте спірний гуртожиток у власність територіальної громади міста Чернігова не передавався і Чернігівська місцева рада, а не обласна рада як помилково вважає позивач, не ухвалювала рішення про надання дозволу на приватизацію приміщень гуртожитку. Крім того, гуртожиток перебуває в оперативному управлінні Чернігівського базового медичного коледжу, що унеможливлює приватизацію його жилих приміщень.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 2 липня 1984 року № 346 затверджено акт державної комісії про прийняття в експлуатацію гуртожитку на 232 місця, розташованого на АДРЕСА_1 , та передано його на баланс адміністрації Чернігівської обласної дитячої лікарні. Зазначене слідує із архівної довідки Чернігівської міської ради від 18.02.2014 №90/18-54 (фотокопія на а.с.14).

29 липня 2008 року ТОВ «Грааль М» звернулося до головного лікаря обласної дитячої лікарні з проханням надати ліжко-місце у гуртожитку співробітниці цього товариства ОСОБА_1 (фотокопія на а.с.12).

27 жовтня 2008 року на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Чернігівської обласної дитячої лікарні ОСОБА_1 . видано ордер на право заняття сім`єю з 1 людини жилої площі у гуртожитку на АДРЕСА_1 (фотокопія а.с.13).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 грудня 2008 року № 354 доручено Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності Територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на гуртожиток, розташований на АДРЕСА_1 (фотокопія на а.с.15).

Відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно виконкомом Чернігівської міської ради було видано 17.12.2008 (фотокопія на а.с.96).

19 грудня 2008 року Чернігівське МБТІ зареєструвало за Територіальними громадами сіл, селищ, міст Чернігівської області право власності на зазначений гуртожиток, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (фотокопія на а.с.97).

30 жовтня 2008 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку зі зміною поштової адреси гуртожитку на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.11.2014 №345 (фотокопія на а.с.19) та нумерації кімнат у ньому ОСОБА_1 29 березня 2012 року знято з реєстрації за вказаною адресою і того ж дня зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з ОСОБА_1 у спірному житловому приміщенні проживає та зареєстрований з 4 серпня 2009 року її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 зверталася 2 березня 2016 року до Чернігівської обласної дитячої лікарні та 4 січня 2017 року до Чернігівської облради із заявами, в яких просила оформити передачу їй у приватну власність житлового приміщення № АДРЕСА_1 . Листами обласної дитячої лікарні від 28 березня 2016 року № 41-06/481 та Чернігівської облради від 12 січня 2017 року № 0 9 09/1-02 у приватизації зазначеного приміщення відмовлено.

Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень статті 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням указаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Звертаючись із даним позовом, позивач ОСОБА_1 посилалась на порушення відповідачами її права на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, визначеного Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», в якому вона проживає на законних підставах більше п`яти років.

Заперечуючи проти позову, Чернігівська обласна рада посилалася на те, що гуртожиток є власністю територіальних громад сіл, селища, міст Чернігівської області та перебуває в оперативному управлінні навчального закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради і приватизація житлових приміщень у гуртожитку можлива після їх передачі у власність відповідної територіальної громади, проте Чернігівська обласна рада як колегіальний орган не приймала жодних рішень стосовно надання дозволу на приватизацію житлових приміщень гуртожитку, які перебувають в оперативному управлінні навчального закладу, а тому приватизація кімнат є неможливою; Чернігівський базовий медичний коледж Чернігівської обласної ради має статус державного навчального закладу, що також виключає можливість приватизації кімнат у спірному гуртожитку; позивача було заселено у гуртожиток за зверненням ТОВ «Грааль», з яким вона перебувала у трудових відносинах, про надання ліжко-місця та за домовленістю із головним лікарем Чернігівської обласної дитячої лікарні, тобто таке місце їй надано тимчасово, тому питання приватизації не може виникати; у Чернігівській обласній раді немає відповідного органу приватизації, який може прийняти рішення щодо приватизації спірного житла.

Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, а також статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-125цс12.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно із ч.4 ст.146 ГК України кожний громадянин України, крім випадків, встановлених законом, має право на придбання державного майна в процесі приватизації в порядку, встановленому законом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати,житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки),які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до частини першої статті 3 зазначеного Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Частиною п`ятою статі 5 передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Частинами першою та четвертою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Відповідно до ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Таким чином, перебування спірного гуртожитку в оперативному управлінні будь-якого суб`єкта господарювання не впливає на правомочності органу місцевого самоврядування як власника гуртожитку розпоряджатися своєю власністю.

Посилання скаржниці на відсутність в матеріалах справи підтвердження наявності у Чернігівського базового медичного коледжу статусу державного навчального закладу, є безґрунтовними. На момент ухвалення судом першої інстанції рішення від 03.05.2017 діяв Закон Украйни «Про освіту» в редакції від 23.05.1991. Відповідно до ч.2 ст. 18 вказаного Закону, навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу. З даних відкритого для загального доступу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, організаційна правова форма Чернігівського базового медичного коледжу Чернігівської обласної ради - «комунальна організація (установа, заклад)».

Та обставина, що на момент перегляду даної справи апеляційною інстанцією рішення Чернігівської обласної ради «Про передачу в оперативне управління навчальному закладу «Чернігівський базовий медичний коледж» Чернігівської обласної ради будівлі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 від 23.02.2017 було скасовано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.09.2018 на правильність рішення суду від 03.05.2017 не впливає.

Відповідно до ст.146 Конституції України інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

Згідно із п.20 ч.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Згідно із ч.1 ст. 4 Закону України «про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Відповідно до п.п п.5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади місцева рада в межах своєї компетенції приймає відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме:

а) про залишення житлового комплексу гуртожитку у статусі гуртожитку та надання дозволу на приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом,

б) надати цілісному майновому комплексу статус "соціальне житло" та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) нести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Колегія суддів вважає, що реалізація ОСОБА_1 її права на приватизацію залежить від прийнятого органом місцевого самоврядування одного із рішень, що передбачені п.5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», проте прийняття такого рішення стосовно спірного гуртожитку перебуває виключно у дискреційних повноваженнях місцевої ради, а зобов`язання судом відповідача вчинити дії щодо передачі у власність ОСОБА_1 спірного житлового приміщення буде втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування.

З огляду на викладені обставини, за відсутності прийнятого у відповідності до закону рішення стосовно гуртожитку по АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає за недоцільне давати оцінку іншим доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , які стосуються обґрунтування наявності у неї права на приватизацію житла, створюючи преюдицію.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 травня 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 09.12.2019.