ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 632/799/19

провадження № 22-ц/818/5228/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Библіва С.В., -

у с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2500 між нею та Публічним акціонерним товариством «Харківгаз» (ПАТ «Харківгаз») було укладено договір постачання природного газу споживачам.

Наприкінці 2016 року відповідачем без попередньої згоди мешканців багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було встановлено загальнобудинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - постанова КМУ № 203).

20.02.2017 року вона звернулась до Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» із заявою, в якій на підставі ст. 6 закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року (далі - Закон № 3533-VI) просила встановити їй індивідуальний лічильник газу за рахунок ПАТ «Харківгаз».

Листом від 13.03.2017 року ПАТ «Харківгаз» повідомило про неможливість встановлення індивідуального лічильника газу через відсутність відповідного фінансування.

Посилаючись на те, що встановлення загальнобудинкового вузлу обліку природного газу ставить її, як побутового споживача в нерівні умови і не може визначити фактичне споживання природного газу в її квартирі окремо, ОСОБА_1 просила визнати за нею право на забезпечення індивідуальним (квартирним) безкоштовним вузлом обліку газу за рахунок ПАТ «Харківгаз», зобов`язати відповідача у термін до 01.01.2021 року здійснити за власний рахунок встановлення у належній їй квартирі АДРЕСА_2 індивідуального газового лічильника.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз». Визнано, що Акціонерне товариство «Оператор Газорозподільної системи «Харківгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2021 року здійснити встановлення в квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника за адресою: АДРЕСА_3 . Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просило рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що чинним законодавством не передбачено обов`язку оператору ГРМ встановити споживачам індивідуальний лічильник газу, визначено лише обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території забезпечення приладового комерційного обліку газу, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасникві справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі типового договору ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання до її квартири АДРЕСА_2 природного газу, які надає АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз».

Наприкінці 2016 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» було встановлено у вищевказаному будинку будинковий лічильник газу та розпочато проведення нарахування вартості газу відповідно до Постанови КМУ від 23.03.2016 року № 203.

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Зміївського відділення ПАТ «Харківгаз» із заявою, в якій просила встановити їй індивідуальний лічильник газу.

Листом від 13.03.2017 року ПАТ «Харківгаз» повідомило позивача про те, що чинним законодавством безоплатне встановлення населенню приладів обліку природного газу не передбачено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на забезпечення індивідуальним лічильником природного газу за рахунок ПАТ АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз», оскільки сплачує послуги газопостачання за встановленими тарифами, в яких передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі індивідуальних.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.)

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі газорозподільних систем.

Установлено, що позивач приєдналась до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону № 3533-VI забезпечити встановлення лічильників газу для населення.

Відтак, відмова АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильнику газу не може бути порушеним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 375, 380, 382-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова