ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Харків

справа № 641/3764/18

провадження № 22-ц/818/1780/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Кругової С.С., Бровченка І.О.,

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О. ,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідачі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року, ухвалене суддею Колодяжною І.М, в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 26.08.2015 року позивачем у АТ «ОТП Банк» відкрито валютний рахунок у доларах США. 27.08.2015 року на підставі усного договору доручення між сторонами, позивачем видано відповідачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за р. № 5034 , для зняття коштів з зазначеного вище рахунку. 04.08.2016 року на підставі усного договору доручення між сторонами, позивач видав відповідачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за р. № 5034 , для зняття коштів з зазначеного вище рахунку. Довіреність видана відповідачу на час знаходження позивача за кордоном, оскільки позивач працював за кордоном та не мав можливості самостійно знімати кошти з рахунку та зберігати їх. Протягом тривалого часу відповідач отримував з рахунку позивача кошти, відповідно до довідки виданої ПАТ «ОТП Банк», в якій зазначається , що на рахунку позивача загальна сума коштів, зарахованих на рахунок за період з 26.08.2015 року по 16.08.2017 року складає 41780,63 дол. США. Отримано готівкові кошти в загальній сумі 36 325 дол. США за період з 26.08.2015 року по 16.08.2017 року. Вищевказані кошти отримані відповідачем до моменту повернення позивача в Україну, але після повернення до країни на усні вимоги позивача кошти відповідачем не повернуто, мотивуючи це різними причинами.

У звязку із чим позивач просила стягнути з відповідача кошти отримані ним за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 за р. №3626 в розмірі 16 100 дол. США

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 16 100 (шістнадцять тисяч сто) доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки та не враховано, що на час отримання коштів відповідачем, позивач і відповідач були у сімейних правовідносинах, що відповідач знімав кошти тільки у період перебування із позивачем в шлюбних стосунках. Вказує, що відповідно до довіреностей він мав право одержувати грошові кошти без обмеження їх розміру в готівковій формі та розпоряджатися грошовими коштами за своїм розсудом. Зазначає, що у позивача відсутні будь-які докази того, що відповідачем не повернуто 16100 доларів США, як і відсутні будь-які докази, що ним передавалась решта грошей із загальної суми отриманих ним в установі банку.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Відзив мотивований тим, що матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем спірних грошових коштів однак не доведено факт їх повернення позивачу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 06 грудня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 ХМУЮ зроблено актовий запис №2007. Шлюб розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 травня 2017 року.

На підставі заяви - анкети від 26.08.2015 року про надання банківських послуг у АТ «ОТП Банк» відкрито картковий рахунок 7823 в валюті США .

27 серпня 2015 року позивачем ОСОБА_1 на імя відповідача ОСОБА_4 видана довіреність посвідчена ПН ХМНО ОСОБА_3 за р. №5034 строком на один рік до 27.08.2016 року , відповідно до якої позивач уповноважила відповідача бути представником в АТ «ОТПБАНК» з метою розпорядження будь-яким рахунком відкритим на імя позивача, у тому числі картковими та депозитними, відкривати нові рахунки, здійснювати дозволені чинним законодавством операції по цих рахунках, вносити та перераховувати грошові кошти, отримувати без обмеження суми на будь-який рахунок ( в тому числі картковий, депозитний), розпоряджатися грошовими коштами на цих рахунках на власний розсуд.

04 серпня 2016 року позивачем ОСОБА_1 на імя відповідача ОСОБА_4 видана довіреність посвідчена ПН ХМНО ОСОБА_3 за р. №3626 строком на три роки до 04.08.2019 року , відповідно до якої позивач уповноважила відповідача бути представником в АТ «ОТПБАНК» з метою розпорядження будь-якими рахунками відкритих на імя позивача , у тому числі картковими та депозитними , відкривати нові рахунки , вносити та перераховувати грошові кошти , отримувати без обмеження суми на будь-який рахунок ( картковий , депозитний), розпоряджатися грошовими коштами на цих рахунках на власний розсуд.

Відповідно до довідки №706-5/445Т від 16.08.2017 року виданої АТ «ОТП Банк» по рахунку 7823 відкритого на ім'я ОСОБА_1 загальна сума коштів зарахованих на картковий рахунок за період з 26.08.2015 по 16.08.2017 - 41780,63 дол. США . Отримано готівкові кошти в загальній сумі 35325 дол. США за період з 26.08.2015 по 16.08.2017 року , згідно нотаріальних доручень №5034 від 27.08.2015 та №3626 від 04.08.2016 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався ст. 387 ст. 1212,1213 ЦК України та вважав, що відповідач заволодів грошима ОСОБА_1 без відповідної правової підстави, безпідставно набув це майно, тому його належить повернути власнику.

Колегія суддів вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду суперечать обставинам справи.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідна правова позиція висловлена у постановах Верховного суду України у справі № 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року та у справі 6-100цс15 від 3 червня 2015 року.

Із змісту довіреностей, виданих ОСОБА_1 ОСОБА_2 вбачається, що між ними існував усний договір доручення.

Колегія суддів вважає, що за наявності договірних відносин між сторонами та правових норм, що регламентують спірні договірні правовідносини, грошові кошти не можна вважати такими, що набуті без достатніх правових підстав.

Відповідно до частини першої статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Згідно зі статтею 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному.

Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Метою договору доручення є здійснення повіреним прав довірителя, набуття, зміна і припинення для нього прав та обов'язків шляхом здійснення угод, тому повірений має діяти в тих межах, які встановлені довірителем відповідно до змісту наданого йому доручення.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 04 серпня 2016 року та 27 серпня 2015 року були видані довіреності, якими крім іншого відповідач був уповноважений розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. (а.с 10,12)

На час отримання ОСОБА_2 грошових кошів з рахунку ОСОБА_1 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування позивача за кордоном, спільна дитина подружжя залишилася проживати з батьком ОСОБА_2, що не заперечується позивачем.

Відповідно до ст.ст.60,61 СК України майно (в тому числі заробітна плата одержана одним із подружжя) набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Позивача пояснила, що грошові кошти, які зберігалися на розрахункових рахунках, це заробітна плата, яку вона отримувала за кордоном.

Отже в силу ч. 2 ст. 61 СК України спірні кошти є спільною сумісною власністю подружжя.

За наявності у довіреностях повноважень розпоряджатися грошима, відсутні підстави вважати, що відповідач розпорядився коштами без згоди позивача.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_2 факт отримання грошових коштів не заперечував, вказує, що спірні кошти передавав позивачу, яка несла витрати на спільний відпочинок родини та інші сімейні потреби, відкрила депозитний рахунок у банківський установі.

Судом встановлено, що грошові кошти знімалися відповідачем у період, коли шлюбні стосунки між подружжям зберігалися.

Представник відповідача пояснив, що звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу відповідач вирішив за декілька днів до подання заяви, піддавшись емоціям, через сварку, і після цього грошові кошти з рахунків не знімав.

За таких обставин, встановивши, що відповідач в межах повноважень розпорядився грошовими коштами, які були спільною сумісною власністю подружжя, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення цього позову, предявленого на підставі ст.. 1000, 244, 1006, 1212, 1213 ЦК України на захист прав ОСОБА_1, як довірителя за договором.

Питання про поділ майна подружжя в цій справі не порушувалося та не вирішувалося.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухвалення постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1С в повному обсязі.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нову постанову по суті позовних вимог, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати, за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені за подачу апеляційної скарги у розмірі 6318 грн.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття , але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_5