ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9725/19 Справа № 215/291/19 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 вересня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 124 865 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що перебуваючи в трудових відносинах з ТзОВ «Барс» на посаді охоронника, 01 жовтня 2015 року о 23.45 год., під час виконання своїх трудових обов`язків на території контрольно-пропускного пункту №12 Ганівського кар`єру ПрАТ «ПівнГЗК», з вини відповідача, стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: відкритого уламкового перелому обох кісток в/3 лівої гомілки зміщенням уламків.

Висновком МСЕК від 27 січня 2016 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та ІІ група інвалідності. 07 березня 2018 року позивачу повторно висновком МСЕК встановлено 30% втрати професійної працездатності та ІІІ група інвалідності.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» на його користь 124 865 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК`на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 38 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,80 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 124 865 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, зокрема, судом не враховано, що позивач внаслідок нещасного випадку на виробництві первинно втратив 65% професійної працездатності, у зв`язку з чим змушений постійно лікуватись та проходити чисельні огляди МСЕК.

На думку представника позивача, судом не повністю враховано, що внаслідок отриманих травм, позивач позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, відчуває сильний фізичний біль та глибокі моральні страждання пов`язані з неможливістю повноцінно працювати в молодому віці фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК . Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі немає можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПрАТ «ПівнГЗК» зазначає про те, що суд першої інстанції при винесенні рішення виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та із застосуваннями вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, тому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву ПрАТ «ПівнГЗК» на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 01 липня 2015 року по 02 лютого 2016 року працював у ТзОВ «БАРС» на посаді охоронника. 02 лютого 2016 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконувати роботу за станом здоров`я (а.с. 37-39).

Відповідно до п. 6 Акту № 1 Форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 19 жовтня 2015 року, 01.10.2015 року о 23.45 год., під час виконання своїх трудових обов`язків на території контрольно-пропускного пункту №12 Ганівського кар`єру ПрАТ «ПівнГЗК» стався нещасний випадок, внаслідок якого позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження (а.с. 17).

Згідно п.10 Акту Форми Н-1 особами, що допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є начальник колони № 2 автомобільного цеху ПрАТ «ПівнГЗК», який порушив вимоги п. 1.12 розділу ХІІІ «Правил охорони праці на автомобільному транспорті», п.п. 2.2.2, 2.8.5, 3.1 «Посадової інструкції начальника колони № 2 автомобільного цеху»; майстер контрольного автомобільного цеху ПрАТ «ПівнГЗК», який недосконало провів перевірку технічного стану УРАЛ 4320-10, під час його виїзду на лінію та допустив виїзд автомобіля з технічними несправностями, чим порушив вимоги п.п. 2.1.1, 3.1 «Посадової інструкції майстра контрольного автомобільного цеху»; водій автотранспортного засобу автомобільного цеху ПрАТ «ПівнГЗК», який порушив вимоги п. 2.3 (б) «Правил дорожнього руху України» п.п. 1.7.2, 1.7.3 «Інструкції з охорони праці № 17.601-2013 для водія автотранспортних засобів, водія автотранспортних засобів у кар`єрі, водія автотранспортних засобів, зайнятого в технологічному процесі, в тяжких та шкідливих умовах праці авто цеху» (а.с. 19).

Висновком МСЕК від 27 січня 2016 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності, та ІІ група інвалідності (а.с. 8).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 07 березня 2018 року позивачу, повторно, встановлено 30% втрати професійної працездатності, та ІІІ група інвалідності (а.с. 10-11).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 10 Акту, встановлено вину працівників підприємства відповідача, начальника колони № 2 автомобільного цеху ПрАТ «ПівнГЗК», який порушив вимоги п. 1.12 розділу ХІІІ «Правил охорони праці на автомобільному транспорті», п.п. 2.2.2, 2.8.5, 3.1 «Посадової інструкції начальника колони № 2 автомобільного цеху»; майстра контрольного автомобільного цеху ПрАТ «ПівнГЗК», який недосконало провів перевірку технічного стану УРАЛ 4320-10, під час його виїзду на лінію та допустив виїзд автомобіля з технічними несправностями, чим порушив вимоги п.п. 2.1.1, 3.1 «Посадової інструкції майстра контрольного автомобільного цеху»; водія автотранспортного засобу автомобільного цеху ПрАТ «ПівнГЗК», який порушив вимоги п. 2.3 (б) «Правил дорожнього руху України» п.п. 1.7.2, 1.7.3 «Інструкції з охорони праці № 17.601-2013 для водія автотранспортних засобів, водія автотранспортних засобів у кар`єрі, водія автотранспортних засобів, зайнятого в технологічному процесі, в тяжких та шкідливих умовах праці авто цеху».

Відповідно до висновку МСЕК від 01 жовтня 2015 року, позивачу первинно було встановлено 65% втрати професійної працездатності, встановлена ІІ група інвалідності.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 07 березня 2018 року позивачу, повторно, встановлено 30% втрати професійної працездатності, та ІІІ група інвалідності

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК»необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманої виробничої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності,наявність ІІІ групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в результаті отриманої травми внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивач позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, відчуває сильний фізичний біль та глибокі моральні страждання, пов`язані з неможливістю повноцінно працювати в молодому віці, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК . Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі немає можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, відсоток втрати професійної працездатності, ІІІ групу інвалідності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК»і збільшити його з 38 000 гривень до 65 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 38 000 грн. до 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: