Дата документу 26.11.2019 Справа № 554/3416/19
Провадження № 2/554/1637/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26.11.2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Колесніченко О.П. за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Рожнів Я.Я., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Остапенко І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому уточнивши позовні вимоги, просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Остаточно визначившись в своїх вимогах просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходи, отримані ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем та як фізичною особою, за період шлюбу, які перебували на рахунках в Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» та Акціонерному товаристві «Креді Агріколь банк» в сумі - 547987,76 грн., та провести розподіл спільного майна подружжя та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вказаних коштів в сумі - 273993,88 гривень.

Позов мотивовано тим, що з 24 вересня 1988 року по 10.01.2017 року перебувала у шлюбі із відповідачем після чого він за рішенням суду був розірваний. Вказувала, що сімейно - шлюбні відносини вони підтримували до 02.08.2016р. Спір щодо поділу майна подружжя був вирішений між нею та ОСОБА_2 . постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22.08.2018 року. Предметом спору було рухоме та нерухоме майно, а також корпоративні права, пов`язані із діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Навіта Агро». Зокрема, у частині корпоративних прав за нею було визнано право на Ѕ частину прибутку від діяльності ТОВ «Навіта Агро». Після вказаного поділу майна їй стало відомо, що ОСОБА_2 у період шлюбу зареєструвався як фізична особа підприємець та одночасно із діяльністю як співвласник та директор ТОВ «Навіта Агро», здійснював іншу господарську діяльність та отримував доходи.

Вважала, що має майнові права на доходи від підприємницької діяльності, отримані ФОП ОСОБА_2 в період шлюбу.

Ухвалою суду від 18.04.2019 року відкрито провадження у справі.

18.07.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі оскільки кошти від підприємницької діяльності відповідача не є об`єктом спільно нажитого майна через відсутність зазначених коштів на час розгляду справи та недоведеність використання цих коштів відповідачем на свій власний розсуд проти волі позивача і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховання їх. Під час спільного проживання позивача та відповідача доходи підприємницької діяльності спрямовувалися на потреби сім`ї, в тому числи придбання рухомого та нерухомого майна, спільний відпочинок, навчання сина тощо. За рахунок грошових коштів від підприємницької діяльності відповідачем також здійснювалися витрати на забезпечення підприємницької діяльності. З чого можна зробити висновок, що під час вирішення спору поділу підлягає лише спільно нажите майно, наявне на час припинення спільного ведення господарства, тобто предметом поділу можуть бути лише наявні кошти, а не загальна сума отримана одним з подружжя протягом строку спільного проживання подружжя. Крім того вказувала, на те, що 10.02.2017р. ФОП ОСОБА_2 не міг отримати прибуток, оскільки в цей день були внесені відомості про закриття фізичної особи підприємця.10.01.2017р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Також відповідачем сплачувалися відповідні відрахування як від фізичної особи-підприємця (єдиний соціальний внесок), що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах цивільної справи.

25.07.2019 року надійшла заява про уточнення позовних вимог.

10.09.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якого позивачка пояснила, що за змістом відзиву на позовну заяву відповідача, останній не заперечує проти того, що отримані ним доходи, як фізичною особою - підприємцем, є спільною сумісною власністю подружжя. В той же час відповідач стверджує, що дані кошти він начебто витрачав на потреби сім`ї, про що ним долучені підтверджуючі документи, про фактичне здійснення цих витрат. Однак зауважила і звернула увагу, що всі ті документально підтверджені витрати здійснювалися за період з 2004 по 2011 роки. Так, дійсно такі витрати мали місце у той період. Проте в позовній заяві вона ставить питання про поділ доходів, отриманих відповідачем за період з 2015 по 2017 роки, якраз про той період коли відповідач почав приховувати від неї свої доходи, що він навіть не знав про їх існування на момент подачі попереднього позову про поділ майна, за наслідками якого вже винесено рішення.

17.09.2019 року ухвалою суду закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представниця в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили в їх задоволенні відмовити підтримавши поданий раніше відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

24 вересня 1988 року по 10.01.2017 року сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі, після чого він за рішенням суду був розірваний. Вказувала, що сімейно - шлюбні відносини вони підтримували до 02.08.2016р.

Згідно рішення Апеляційного суду по справі № 554/7917/16-ц було прийнято постанову від 22.08.2018 року якою було здійснено поділ майна подружжя та визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

-квартиру АДРЕСА_1 вартістю 750750 грн.;

- автомобіль MAZDA-6 , державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю - 282493,40 грн.;

- трактор «Беларус - 892» вартістю - 162 000 грн.;

- грошові кошти в сумі 150000 грн.

- прибуток ТОВ « Навіта Агро» за період січень - липень 2016 року у вигляді дивідендів в сумі 399 972, 22 грн.

Проведено розподіл спільного майна подружжя наступним чином.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною вартістю 750750 грн.;

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною вартістю 750750 грн.;

Визнано за ОСОБА_1 право власності та виділити їй в користування автомобіль MAZDA-6, державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю - 282493,40 грн.;

Припинено за ОСОБА_2 право власності на автомобіль MAZDA-6, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Мазда 6 141246,70 грн. ( 282493,40 : 2)

Визнано за ОСОБА_2 право власності на трактор «Беларус-892» вартістю - 162 000 грн.;

Припинено за ОСОБА_1 право власності на 1/2 трактора «Беларус-892» .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості 1/2 частини трактора «Беларус-892» 81000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини коштів внесених як поворотна фінансова допомога відповідно до договору від 16.06.2016 року в сумі 75 000 грн.;

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини коштів від отриманого ним прибутку - дивидентів в ТОВ "Навіта Агро" за період січень - липень 2016 року в сумі 199 986,11 грн.

Згідно копії витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в статусі фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 був зареєстрований із 18.03.2003 року до 10.02.2017 року.

Позивачка ОСОБА_1 зазначала, що вказані відомості, а саме те що її колишній чоловік ОСОБА_2 із 18.03.2003 року до 10.02.2017 року був в статусі фізичної особи підприємця їй стали відомі в процесі розгляду справи № 554/7917/19-ц, тому вказані доходи, які були отримані від вказаної діяльності не були предметом розгляду вищевказаної цивільної справи щодо розподілу майна подружжя.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вимогами ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено в ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо іншого не визначено домовленістю між ними (чч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені в ст.57 СК України.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст.320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані гл.5 ЦК.

Згідно зі ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває в шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм особистим майном і часткою в спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою - підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рішенням Конституційного суду України № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року, щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України, передбачено, що положення частини першої статті 61Сімейного кодексу України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, згідно з ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, то тлумачення норми Сімейного кодексу Конституційним судом України поширюється і на правовідносини, субєктом яких є фізична особа-підприємець.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

Аналіз вказаних норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної власності подружжя та предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Факт перебування відповідача ОСОБА_2 в статусі фізичної особи підприємця в період шлюбу та до припинення сімейних стосунків сторін з 18.03.2003 року до 10.02.2017 року в суді встановлений.

За викладеного, суд приходить до висновку, що доходи від такої діяльності є майном яке відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Факт приховання відповідачем ОСОБА_2 реєстрації та здійснення підприємницької діяльності у суді не спростований та не заперечувався останнім.

Згідно інформації наданої суду, щодо банківських рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 в Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» та Акціонерному товаристві «Креді Агріколь банк», на вказаних банками рахунках, за період з 10.09.2015 до 05.08.2016 року, перебували наступні суми коштів: Рахунок № НОМЕР_2 відкритий у ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» відкритий на ім`я фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 331963,50 грн. ( а.с. 56-59); Рахунки відкриті у Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 № НОМЕР_8 - 72401 грн.; №НОМЕР_9 - 1610 грн.; № НОМЕР_10 - 72401 грн. ( а.с. 131-148).Рахунки відкриті у Акціонерному товаристві «Креді Агріколь банк» на ім`я ОСОБА_2 № НОМЕР_3 - 17873,33 грн.; № НОМЕР_7 - 12026,47 грн.; № НОМЕР_6 - 39714,46 грн. ( а.с.101-129), а всього 547987,76 грн.

Так одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України, фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. На підставі цього положення, а також норм ст.ст. 57, 61 СК України, слід дійти висновку про те, що майно фізичної особи підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. (Правова позиція у справі № 6-79 цс 13).

Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи з ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Так, відповідачем зазначається, що доходи отримані ним від підприємницької діяльності витрачались на потреби сім`ї, проте суд критично ставиться до таких пояснень, оскільки судом достовірно встановлено, що факт перебування в статусі фізичної особи підприємця відповідачем було приховано, тобто відповідач в спірний період також отримував прибуток з інших джерел, з чого можна зробити висновок, що останній витрачав кошти на потреби сім`ї з офіційно відомих позивачу, доказів зворотнього відповідачем не надано.

Підсумовуючи викладене, керуючись принципами законності та справедливості, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності та, співставивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємний зв`язок,заслухавши також пояснення свідків, суд приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 41 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,5,81,263,265,273 ЦПК України, ст.ст. 57, 60,68, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходи, отримані ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем та як фізичною особою, за період шлюбу, які перебували на рахунках в Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України», Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» та Акціонерному товаристві «Креді Агріколь банк» в сумі - 547987,76 грн.

Провести розподіл спільного майна подружжя та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вказаних коштів в сумі - 273993,88 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в загальній сумі 25 429,33 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ;

Повний текст рішення проголошено 03.12.2019.

Суддя В.М.Бугрій