П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12549/19

Провадження № 22-ц/4815/1401/19

Головуючий у суді першої інстанції:

суддя Ковальов І.М.

Час, дата і місце постановлення ухвали

Рівненським міським судом: об 11 год. 48 хв.

02 вересня 2019 року в м. Рівне

Повний текст складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

особа, дії якої оскаржуються,: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Пилипака С.А.;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2019 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, де вважав незаконною винесену 08 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Пилипакою С.А. (далі - державний виконавець ВДВС РМУЮ) постанову про відкриття виконавчого провадження № 48665172. Обґрунтовуючи скаргу, зазначав, що державним виконавцем органу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції (далі - державний виконавець ОДВС СРУЮ) 30 червня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №28454707 з виконання виконавчого листа № 2-2000/11 від 31 травня 2011 року 2011 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 533 463 гривень, що еквівалентно 67 018 доларів США. Цей виконавчий лист направлено за належністю до відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження". В свою чергу, відкриваючи виконавче провадження № 48665172, державний виконавець ВДВС РМУЮ не врахував положення ст.ст. 17, 19 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV в редакції від 06 червня 2015 року (далі - Закон), згідно з якими виконавче провадження за виниклої обставини відкривається виключно за відповідною заявою стягувача. При цьому, в матеріалах виконавчого провадження така заява відсутня, тому підстав для повторного відкриття виконавчого провадження не було.

За наведеного просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС РМУЮ від 08 вересня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №48665172.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2019 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги на дії державного виконавця

На ухвалу суду скаржником подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість.

На її обґрунтування зазначав, що розглядаючи скаргу на рішення державного виконавця, суд попередньої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 49 Закону виконавче провадження закінчується, зокрема, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Підстави ж для відкриття виконавчого провадження визначені ст. 17 Закону. Вказана норма права передбачає три випадки відкриття виконавчого провадження, а у випадку відкриття провадження з інших підстав має бути пряма вказівка закону. Тобто кожного разу при пред`явленні виконавчого документу до виконання саме стягувач повинен подавати окрему заяву про відкриття виконавчого провадження і виключно ця заява є підставою для відкриття відповідного виконавчого провадження. Проте такої заяви в матеріалах виконавчого провадження №48665172 не міститься, а відтак відсутні й підстави для відкриття виконавчого провадження повторно.

За викладених мотивів просив скасувати судове рішення та прийняти нове, яким визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС РМУЮ від 08 вересня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №48665172.

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи і заперечення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено, у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває на виконанні виконавчий лист № 2-2000/11 від 31 травня 2011 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 533 463 гривень, що еквівалентно 67 018 доларів США.

За цим виконавчим документом 08 вересня 2015 року державним виконавцем ВДВС РМУЮ було відкрито виконавче провадження №48665172.

Підставою для відкриття виконавчого провадження стало отримання виконавчого листа від іншого органу державної виконавчої служби відповідно до п.10 ч.1 ст. 49 Закону.

Покликання заявника як у самій скарзі на дії державного виконавця, так і в апеляційній скарзі на судове рішення, зводяться до того, що державний виконавець ВДВС РМУЮ був не вправі повторно відкривати виконавче провадження за надісланим за належністю виконавчим листом від іншого органу державної виконавчої служби, оскільки для цього стягувачем не було подано відповідної заяви.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні поданої ним скарги, міський суд дійшов висновку, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону.

Колегія суддів з цим висновком погоджується і при цьому бере до уваги таке.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.ч. 1,2,3, ст. 451 ЦПК України).

Так, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (ст. 19 Закону).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3.16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження, (далі - Інструкція) в разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності.

У документах виконавчого провадження, що надійшли за належністю з іншого органу ДВС, може бути виправлено граматичні чи арифметичні помилки (в порядку, встановленому Законом) державним виконавцем, який здійснює виконання відповідного рішення.

Отже, з огляду на те, що державним виконавцем ОДВС СРУЮ було направлено виконавчий документ за належністю ВДВС РМУЮ, підстави стягувачу повторно пред`являти заяву про відкриття виконавчого провадження не було, тому державний виконавець належного органу державної виконавчої служби, отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження був зобов`язаний відкрити виконавче провадження.

Тому державний виконавець ВДВС РМУЮ, отримавши направлений за належністю виконавчий документ діяв правомірно, позаяк Законом та Інструкцією не передбачено за таких обставин повторне подання стягувачем відповідної заяви.

Викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом та не вказують про незаконність постанови щодо відкриття виконавчого провадження.

Повно та правильно встановивши обставини справи, відносини, які виникли на стадії виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, адже оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідно до закону та в межах законних повноважень державного виконавця і права заявника не порушує.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що висловлена у постанові від 20 червня 2018 року в цивільній справі № 388/946/14-ц, провадження № 61-18905св18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Щодо решти доводів апеляційної скарги, то вони спростовуються правильністю висновків суду і тому до уваги не беруться.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є її постановлення судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 383-384, 388- 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 вересня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 13 год. 20 хв. 03.12.2019

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

Н.М. Ковальчук