ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/311/19 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря ОСОБА_1

та сторін представника позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №607/25744/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2019 року, постановлену суддею Герчаківською О.Я., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики.

В грудні 2018 року від ОСОБА_2 поступила заява про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов ОСОБА_2П до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики, шляхом накладання арешту на усе рухоме та нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_6, заборонити відчужувати та передавати іншим особам усе рухоме та нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_6, заборонити будь-яким особам, в тому числі реєстраторам, нотаріусам та іншим, які мають право здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно будь-якого майна відповідача ОСОБА_6,; накласти арешт на усе рухоме та нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_4; заборонити відчужувати та передавати іншим особам усе рухоме та нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_4; заборонити будь-яким особам, в тому числі реєстраторам, нотаріусам та іншим, які мають право здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно будь-якого майна відповідача ОСОБА_4

В обґрунтуванні заяви, позивач ОСОБА_2 зазначав, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки суми позики, які були надані відповідачам, є значними і до вирішення справи по суті та прийняття остаточного рішення по даній справі існує реальна загроза, що відповідачі з метою невиконання рішення суду, якщо позов буде задоволено в користь ОСОБА_2, внаслідок неможливості повернути суму позики умисно можуть позбавитись усього належного їм рухомого і нерухомого майна та матеріальних цінностей шляхом його відчуження чи передачі на користь своїх родичів чи близьких осіб, або інших осіб з метою невиконання рішення суду та несплати боргових зобов'язань.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково.

Накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_6, в межах заявленої суми до стягнення (55000,00 грн., що еквівалентно 10000 доларів США на момент позики).

Заборонено відчужувати та передавати іншим особам рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_6, в межах заявленої суми до стягнення (55000,00 грн., що еквівалентно 10000 доларів США на момент позики);

Заборонено будь-яким особам, в тому числі реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майна відповідача ОСОБА_6, в межах заявленої суми до стягнення (55000,00 грн., що еквівалентно 10000 доларів США на момент позики).

Накладено арешт на рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_4, в межах заявленої суми до стягнення (1375000,00 грн., що еквівалентно 250000 доларів США на момент позики).

Заборонено відчужувати та передавати іншим особам рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, що є у власності і знаходяться у відповідача ОСОБА_4, в межах заявленої суми до стягнення (1375000,00 грн., що еквівалентно 250000 доларів США на момент позики).

Заборонено будь-яким особам, в тому числі реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майна відповідача ОСОБА_4,в межах заявленої суми до стягнення (1375000,00 грн., що еквівалентно 250000 доларів США на момент позики).

У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, від ОСОБА_4 поступила апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу в частині накладення заборони на майно та кошти ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відносно майна та коштів ОСОБА_4- відмовити .

Зокрема, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що у суду першої інстанції не було підстав для забезпечення позову, оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження доводів про необхідність вжиття відповідних заходів та не доведено, що ОСОБА_4 має намір відчужити належне йому майно па користь третіх осіб .

Також, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_4 заперечує укладання договору позики з позивачем, вказує, що підпис в розписці він не вчиняв, зазначає що ним подано клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Також, апелянт вказує, що при обранні виду забезпечення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги інтереси інших осіб, не врахував, що ОСОБА_4 зареєстрований, як фізична особа підприємець та здійснює виробництво хлібу та хлібобулочних виробів, володіє шістьма об'єктами нерухомого майна, які необхідні для здійснення господарської діяльності, а тому прийняті судом заходи забезпечення позову, можуть перешкоджати йому здійснювати господарську діяльність.

Від позивача ОСОБА_2 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому він не погоджується з апеляційною скаргою, вважає доводи викладені в ній не обґрунтованими , а тому просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити, а ухвалу суду залишити без змін. Зокрема, вказує, що судом першої інстанції правомірно застосував заходи забезпечення позову, оскільки суд вірно вважав, що не вжиття таких заходів може створити реальну загрозу унеможливлення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, що спричинить значну шкоду (зважаючи на розмір предмету позову) майновим інтересам позивача. Окрім того, позивач вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції забезпечено дотримання гарантій прав усіх учасників спору та збалансованості інтересів усіх сторін, оскільки заходи забезпечення позову вжито лише, щодо майна, вартість якого відповідають сумі предмету позову. Також, ОСОБА_2 зазначає, що вжиті заходи забезпечення позову жодним чином не створюють перешкод у господарській діяльності відповідача ОСОБА_4, вважає посилання апелянта про те, що забезпечення позову спричинить збитки його господарській діяльності в майбутньому безпідставними припущенням, оскільки арешт, будучи за своєю природою обмежуючим заходом, передбачає заборону відчуження майна, майнових прав?, а тому накладення арешту на майно не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права скаржника на вільне володіння та користування майном, що є предметом спору, та спрямоване виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з мотивів викладених у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення повістки, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції, в частині якій переглядає суд апеляційної інстанції, відповідає вище зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та грунтуються на вимогах закону.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 14,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції» ( Hornsby v. Greece), справа «Romanczyk проти Франції» (Romanczyk v. France).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтями 150-152 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового пронесу.

Відповідно до п.п. 1,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову -це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчишся, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Установивши, що між сторонами існує спір, щодо стягнення заборгованості за договорами позики,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи підстави позову, наявність ймовірності недобросовісних дій відповідача, колегія суддів вважає обґрунтованими припущення заявника ОСОБА_2, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення прав, за захистом яких він звернувся до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції належним чином з'ясував обставини справи, дійшов правильного висновку, що в даному випадку необхідно вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та

матеріальні цінності і грошові кошти та заборонити відчужувати та передавати іншим особам рухоме, нерухоме майно та матеріальні цінності і грошові кошти, заборонити будь-яким особам, в тому числі реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право здійснювати реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майна відповідача ОСОБА_4,в межах заявленої суми до стягнення (1375000,00 грн., що еквівалентно 250000 дол.США).

Доводи апелянта про те, що вжиті заходи забезпечення позову будуть перешкоджати господарській діяльності як фізичній особі, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на рухоме і нерухоме майно, на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 встановлені лише обтяження у вигляді заборони на відчуження такого майна та вчинення будь-яких реєстраційних дій. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , зазначено, що на праві власності у ОСОБА_4 перебуває зерносклад, що знаходиться в Рівненській області, Дубенський район, с. Тараканів, вул. Колгоспна 17/4; хлібопекарня, прохідна, контора, підсобне приміщення, земельна ділянка площею 0,4861 га, що знаходиться в м. Корець, по вул. Київська, 20, Рівненської області і складає єдиний комплекс. Крім цього, у власності відповідача перебуває приміщення магазину, загальною площею 174, 3 кв.м., що знаходиться в м. Дубно по вул. Данила Галицького, 3 Рівненської області, яке перебуває під іпотекою з 20 травня 2013 року, іпотеко-держателем якого є фізична особа ОСОБА_7 на підставі договору позики на суму 1 039 090, 00 грн.( а.с.52-57).

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень представників сторін наданих в судових засіданнях, сторонами перебувають в неприязних відносинах, між ними існує спір щодо виконання умов договору позики, з відповідачем ОСОБА_4 і раніше виникали скарги щодо права власності на будівлі і споруди(а.с.9-13), а тому приймаючи ці обставини суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами , заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача.

Суд першої інстанції в порядку забезпечення позову встановлював обмеження, щодо рухомого і нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_4 в межах заявленої суми до стягнення за умовами невиконання договору позики.

Такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно на час розгляду апеляційної скарги не застосовувався, виконавчого переведення не заведено, постанови про арешт майна та його опис немає, оцінка майна судовим виконавцем не проводився. Сам факт накладення арешту на майно не свідчить про те, що майно боржника буде опечатане і вилучене, а може бути в порядку ст. 58 Закону України « Про виконавче провадження» передане на зберігання боржникові. Вжиті заходи забезпечення позову на час розгляду апеляційної скарги не впливають на результати господарської діяльності ОСОБА_8

Таким чином, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправного обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_4, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Забезпечення позову у вигляді арешту майна є тимчасовим заходом і направлений на збереження обсягу майна щодо забезпечення позову про стягнення коштів за умовами договору позики. Його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невчинення заходів забезпечення позову може потягти за собою не можливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси, як позивача так і відповідача.

Виходячи із змісту заяви та наданих заявником доказів, колегія суддів вважає правильним посилання суду першої інстанції на те, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення , що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у випадку задоволення позову про стягнення коштів за договором позики.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, є непереконливими, оскільки не спростовують правильність висновків суду щодо доведеності підстав застосування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.367,375,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 березня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

ОСОБА_9

Судді: Щавурська Н.Б.