Справа № 646/2671/19
№ провадження 2/646/1359/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Славгородській К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року до Червонозаводського районного суду із вищевказаною позовною заявою звернулась ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником житлового будинку, загальною площею 406,8, кв. м., житловою 198,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 29310131 від 06.12.2018. Зазначений будинок належить їй на праві приватної власності, набутим на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2018, укладеному із ОСОБА_4 , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстр. № 2885.

ОСОБА_4 при укладанні вказаного договору купівлі-продажу від 06.12.2018 реєстр. № 2885, діяла як ПРОДАВЕЦЬ, який одночасно є ІПОТЕКОДЕРЖАТЕЛЕМ за договором іпотеки 014/0999/18/01362, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л. Ю. 27.02.2007 за реєстровим № 745, укладеному з ОСОБА_3 , згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голій Л.І. 31.05.2018 за реєстровим № 969.

ОСОБА_3 , вже після укладання Іпотечного договору 014/0999/18/01362 від 27.02.2007, як власник вищезазначеного будинку, скористався своїм правом на безоплатну приватизацію, а саме: набув право власності на земельні ділянки, зареєстровані 02.02.2010 Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру»:

- площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 78 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512413;

- площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, категорія земель: 01.05 для індивідуального садівництва, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 77 від 13.11.2009 року Серії ЯЕ № 512412; у зв`язку із чим, ці земельні ділянки не були предметом іпотеки за Іпотечним договором 014/0999/18/01362 від 27.02.2007.

Вказані земельні ділянки та вищезазначений будинок склали єдиний складний об`єкт нерухомого майна: домоволодіння АДРЕСА_1 , а оскільки за ОСОБА_3 зареєстровано в Державному земельному кадастрі право власності (без реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, та на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 77 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512412 та Державного акту на право власності на земельну ділянку № 78 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512413 (оригінали яких Відповідачем втрачені), - позивач позбавлений можливості провести державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки за собою, що суттєво порушує права позивача, щодо можливості розпорядження домоволодінням АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 22.04.2019 відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді від 12.08.2019 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач або його представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, 23.10.2019 на адресу суду надійшла копія заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі Відповідача (справжність підпису на якій засвідчена 15.10.2019 ПН ХМНО Малаховою Г.І. за реєстр. № 3225), посвідчена ПН ХМНО Колодій І.П. 22.10.2019 за реєстр. № 837.

Із змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_3 ознайомлений із змістом позовних вимог, вважає їх такими, що підлягають задоволенню, підтверджує факти викладені в обґрунтування позовних вимог, просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа повідомлена про день, час та місце судового засідання своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Підпунктом 1 частини другої статті 49 та частиною першою статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Тому, суд за згодою позивача, наданою її представником у письмовій заяві про розгляд справи без їх участі, з огляду на відповідність заяви відповідача про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі вимогам статті 183 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу по суті без участі сторін за наявними в ній матеріалами з додержанням вимог частини четвертої статті 206 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне.

Позивач є власником житлового будинку, загальною площею 406,8 кв.м., житловою 198,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 29310131 від 06.12.2018, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2018 індексний № 148455048.

Право власності позивача на вказаний будинок виникло на підставі договору купівлі-продажу від 06.12.2018, укладеному з третьою особою у справі ОСОБА_4 , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстр. № 2885.

При укладанні вказаного договору купівлі-продажу від 06.12.2018 реєстр. № 2885, третя особа у справі ОСОБА_4 , діяла як продавець, який одночасно є іпотекодержателем за договором іпотеки 014/0999/18/01362, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л. Ю. 27.02.2007 за реєстровим № 745, укладеному з відповідачем ОСОБА_3 , згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Голій Л. І. 31.05.2018 за реєстровим № 969.

Із змісту договору купівлі-продажу від 06.12.2018 реєстр. № 2885 вбачається, що його укладання між третьою особою у справі та позивачем відбувалось в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Належність предмета іпотеки відповідачу ОСОБА_3 на момент укладання вказаного правочину перевірено нотаріусом, який його посвідчував. Згідно абзацу другого пункту 1.1. Договору купівлі-продажу від 06.12.2018 реєстр. № 2885, Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер: :12:061:0017.

Законність набуття позивачем права власності на предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1 , відповідачем не заперечується та підтверджується його особистою заявою про визнання позовних вимог від 15.10.2019.

Факт набуття відповідачем права власності шляхом приватизації на земельні ділянки, зареєстровані 02.02.2010 Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру»:

- площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 78 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512413;

- площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, категорія земель: 01.05 для індивідуального садівництва, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку № 77 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512412;

вже після укладання Іпотечного договору 014/0999/18/01362 від 27.02.2007 відповідачем також не заперечуються та підтверджуються Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.07.2019 № НВ-019 (кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017) та від 30.07.2019 № НВ-019 (кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018).

Крім того, укладанню Договору купівлі-продажу від 06.12.2018 реєстр. №2885, передувало укладання Попереднього договору купівлі-продажу від 23.05.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою у справі ОСОБА_4 , посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстр. № 1070, згідно умов якого ОСОБА_4 зобов`язувалась продати, а ОСОБА_1 зобов`язувалась купити житловий будинок, загальною площею 406,8 кв.м., та земельну ділянку, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, категорія земель: 01.05 для індивідуального садівництва, цільове призначення: Землі сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Чинною редакцією ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України в редакції закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю» від 5.11.2009 № 1702-VІ).

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 як власник житлового будинку набув право власності шляхом приватизації на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017 (присадибна ділянка), та земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018 (для індивідуального садівництва), то суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної заяви в частині того, що всі три компоненти, а саме: вказані земельні ділянки та будинок склали складний об`єкт нерухомого майна - садибу, об`єднаний єдиною адресою: домоволодіння АДРЕСА_1 , в розумінні приписів частини першої статті 188 Цивільного кодексу України, що кореспондується з приписами статті 381 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 381 ЦК України встановлено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Частиною першою статті 381 ЦК України встановлено, що у разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статті 377, 381 ЦК України і стаття 120 ЗК України встановлюють правило переходу права власності на земельну ділянку до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, оскільки земля і розміщені на ній об`єкти нерухомості нерозривно пов`язані між собою.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право власності, підлягає обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 182 ЦК України).

З метою виконання новим власником житлового будинку (будівлі, споруди) вимог статті 377 Цивільного кодексу України, згідно якої до особи, яка набула право власності на таке нерухоме майно, має перейти право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), новий власник має вжити заходів щодо оформлення відповідних речових прав на земельну ділянку відповідно до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Верховний Суд України у своїй судовій практиці сформував правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: "За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності".

За час, коли змінювалися редакції ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, склалась ситуація, коли власник земельної ділянки і власник нерухомості, що розташована на ній, не співпадають в одній особі. Власник нерухомості, що знаходиться на земельній ділянці, лише формально є власником земельної ділянки, право власності на яку зареєстроване за іншою особою. І в результаті власник об`єкта нерухомості, не може у повному обсязі здійснювати свої права власника.

Оскільки за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано в Державному земельному кадастрі право власності (без реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, та на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку № 77 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512412 та № 78 від 13.11.2009 серії ЯЕ № 512413 відповідно, і відповідач ОСОБА_3 підтверджує факт втрати оригіналів вказаних Державних актів на право власності на земельну ділянку, на теперішній час відсутні можливість укладання між позивачем та відповідачем правочинів щодо переходу права власності на вказані земельні ділянки або інший позасудовий спосіб оформити право власності на вказані земельні ділянки за позивачем.

Стаття 319 ЦК України закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Згідно приписів статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, тягар утримання нерухомого майна (садиби): домоволодіння АДРЕСА_1 , покладений на позивача (в тому числі і обов`язок зі сплати земельного податку).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , яке зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Реєстрація за відповідачем ОСОБА_3 в Державному земельному кадастрі прав власності (без реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) із втратою оригіналів Державних актів на право власності на земельні ділянки, які є складовими частинами садиби: домоволодіння АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачці, як власнику нерухомості, в повній мірі реалізовувати права власності та розпорядження належного їй майна.

Відповідно до п. п. 3,7 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 2 статті 321 ЦК України).

Згідно приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 377 ЦК України і стаття 120 ЗК України встановлюють правило переходу права власності на земельну ділянку до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, оскільки земля і розміщені на ній об`єкти нерухомості нерозривно пов`язані між собою. Однак зазначені норми не визначають порядок такого переходу і не є підставою для скасування державного акта про право власності на земельну ділянку.

Стаття 378 ЦК України встановлює, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином, факти того, що позивач у законний спосіб набув право власності на житловий будинок і земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, та земельна ділянка, площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, увійшли до складу садиби: домоволодіння АДРЕСА_1 , що відповідач як титульний власник вказаних земельних ділянок на них жодних прав не заявляє, майнових та інших претензій - не має, вважає, що право власності на домоволодіння в цілому перейшло до позивача, фактично переклав на позивача тягар утримання домоволодіння в цілому і уникає від здійснення дій щодо переоформлення права власності на земельні ділянки за позивачем, обґрунтоване відсутністю оригіналів (втратою) правовстановлюючих документів, знайшли своє підтвердження зібраними по справі доказами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 49, 76, 81, 82, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 16, 188, 319, 321, 322, 328, 377, 378 ЦК України, статтями 120, 125, 126 ЗК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна, які є складовими частинами домоволодіння АДРЕСА_1 :

- земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0017, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки: :12:061:0018, категорія земель: 01.05 для індивідуального садівництва, цільове призначення: землі сільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасниками процесу рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення . Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: В.А. Єжов