АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/471/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: 351000000
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді Гончар Н.І.,Пономаренко В.В.

секретар

ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач АТ «Альфа-Банк» (скаржник),

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

ОСОБА_5, приватний виконавець ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.01.2019 (повний текст складено 21.01.2019, суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до АТ «Альфа-Банк», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний виконавець ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, :

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4, діючи через свого представника адвоката ОСОБА_8, звернувся до суду 30.07.2018 з даним позовом, яким просив, після послідуючого уточнення, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, що зареєстрований в реєстрі за №16340 від 23.11.2015, про звернення стягнення на належний ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, транспортний засіб - сідловий тягач Е, марки DAF, моделі 95XF, шасі №XLRTE47XSOE479585, д.н.з. НОМЕР_1, 1998 року випуску.

В обґрунтування вказано на те, що на початку липня 2018 позивачу стало відомо, що його сідловий тягач Е марки DAF перебуває у розшуку на підставі постанови приватного виконавця ОСОБА_6 від 27.06.2018 в межах виконавчого провадження №56652031 про виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 23.11.2015 №16340 про звернення стягнення на заставне майно зазначений тягач, що належить позивачу. Даний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачу не будо доведено до відома про укладання договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором №2301/0906/87-608 від 12.09.2006 та відступлення прав за договором застави №2301/0906/87-608-Z. Позивач не одержував повідомлень про неналежне виконання боржником ОСОБА_9 кредитних зобовязань. Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.ст.87-88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки приватний нотаріус мав перевірити, чи подано на обґрунтування звернення стягнення на заставне майно документи, які свідчать про безспірність кредитної заборгованості ОСОБА_9 Однак банком не було надано первинні документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості. Крім того, безспірність заборгованості спростовується рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 12.01.2015 за яким з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ПАТ «Альфа-Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором 2301/0906/87-608 від 12.09.2006, яка утворилась станом на 01.06.2014, в сумі 197684,42 грн., з яких, зокрема, 191834,95 грн. тіла кредиту, що є еквівалентом 16291,72 доларів США, проте виконавчий напис вчинено за невиконання боржником ОСОБА_10 зобовязань за кредитним договором за період з 01.02.2014 по 21.09.2015 на суму 352542,90 грн., що є тілом кредиту, та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 89666,93 грн., а всього на суму 445709,83 грн. Отже дана вимога не є безспірною, а приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

15.11.2018 ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси виведено зі складу відповідачів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та приватного виконавця ОСОБА_6 та залучено їх до розгляду даної справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.01.2019 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на те, що борг, на погашення якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, не є безспірним, адже судами розглядається спір про стягнення відповідної кредитної заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача через відділення поштового звязку подав 13.02.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та новим рішенням залишити позовні вимоги у справі без задоволення. В обґрунтування вказано на те, що неповідомлення боржника про зміну кредитора у зобовязанні не звільняє його від обовязку погасити заборгованість (правовий висновок ВСУ від 23.09.2015 у справі №6-979цс15). Безспірність заборгованості, на погашення якої нотаріусом вчинено оскаржений виконавчий напис, підтверджено наданими позивачем при зверненні до нотаріуса документами, що передбачені законодавчо визначеним Переліком. Не свідчить про наявність спору стосовно розміру боргу та обставина, що у виконавчому написі вказана більша сума ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису правовий висновок ВСУ від 20.05.2015 у справі №6-157цс15. На момент звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису спору в суді стосовно розміру боргу не існувало, отже вимоги банку є безспірними. Боржникам банк надсилав вимогу про повне погашення кредитної заборгованості. Суд помилково вказав про те, що вказана у виконавчому написі нотаріуса сума боргу не є безспірною, оскільки банком нотаріусу не було надано первинні бухгалтерські документи, так як їх надання законодавством не передбачено. Та обставина, що за виконавчим листом ДВС здійснюється виконавче провадження про стягнення кредитної заборгованості згідно судового рішення, на думку скаржника, не перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису, адже фактично заборгованість перед кредитором погашено не було, у звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк має право на нарахування відповідних платежів, які передбачені таким договором. Скаржник вважає, що його вимоги обґрунтовуються правовим висновком ВСУ від 05.07.2017 у справі №754/9711/14-ц.

Відзиву на апеляційну скаргу від сторін не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 12.09.2006 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступниками якого є ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк», як банком, та ОСОБА_9, як позичальником, укладено кредитний договір №2301/0906/87-608, за яким Банк зобовязався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 35500,00 США, на строк з 12.09.2006 по 11.09.2011 включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а Позичальник зобовязався повернути кредит, проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (а.с. 75-79).

Договором про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2301/ 0906/87-608 від 12.09.2006, укладеним 26.08.2010 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9, сторони домовилися викласти кредитний договір у новій редакції (а.с. 80-89).

В забезпечення виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк», як заставодержателем, та ОСОБА_4, як заставодавцем 12.09.2006 укладено Договір застави №2301/0906/87-608-Z, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 12.09.2006 та зареєстрований в реєстрі за №15206 (а.с. 90-92).

Відповідно до п.4 вказаного договору застави на забезпечення виконання Основного зобовязання (кредитного договору №2301/ 0906/87-608 від 12.09.2006 про який вказано вище) Заставодавець передає в заставу Заставодержателю належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95 XF, 1998 року випуску, синього кольору, шасі №XLRTE47XSOE479585, реєстраційний №СА 6569 АН, оціночною вартістю 29 700,00 доларів США, який належить Заставодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РСА №729838, виданого 06.09.2006 МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в м. Золотоноша Черкаської області;

н/причіп - фургон-Е, марка ПП, модель SANH LIP-3E, 1996 року випуску, сірого кольору номер шасі VV1LTP3E0SNC79753, реєстраційний номер СА 7427 XX, оціночною вартістю 15 300,00 доларів США, який належить Заставодавцеві на підставі Свідоцтва цю реєстрацію транспортного засобу РСА №729839, виданого 06.09.2006 МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в м. Золотоноша Черкаської області (далі - Предмет застави).

У звязку з укладенням 26.08.2010 між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_9 договору про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №2301/0906/87-608 від 12.09.2006, ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 уклали Договір про внесення змін та доповнень №1 від 26.08.2010 до Договору застави №2301/0906/87-608-Z від 12.09.2006 (а.с.93-94).

Сторони домовилися викласти п.1 договору застави в наступній редакції:

«1. Згідно з кредитним договором №2301/0906/87-608 від 12.09.2006, укладеним між Заставодержателем та Позичальником, Заставодержатель надав Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в сумі 23 552,00 доларів США. Відповідно до умов кредитного договору №2301/0906/87-608 від 12.09.2006 Позичальник зобовязаний: в строк по одинадцяте вересня дві тисячі двадцять першого року або в інших випадках (в тому числі при зміні строків виконання зобовязань), встановлених зазначеним вище кредитним договором, повністю погасити заборгованість за кредитом перед Заставодержателем; сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом; сплатити неустойку у випадках, передбачених кредитним договором».

Відповідно до пп.12.3 п.12 Договору застави Заставодержатель має право у разі невиконання Позичальником умов Основного зобовязання та/або Заставодавцем умов цього договору, звернути стягнення на Предмет застави і задовольнити за рахунок Предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суму кредиту, проценти за користування ним, неустойки та інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання, а також відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги.

Згідно пп.13.1 п.13 Договору застави Заставодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет застави, якщо на день, визначений Основним зобовязанням. Позичальник не поверне Заставодержателю кредит в повному обсязі та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить неустойку та/або іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та /або випливають з Основного зобовязання, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання (основного боргу та процентів за ним).

Підпунктом 14.2 п.14 Договору застави визначено, що звернення стягнення на предмет застави може відбуватися шляхом безпосереднього звернення заставодержателя до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Право вимоги за вказаними вище договорами кредиту та застави на підставі договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 та 15.06.2012 перейшло від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а від ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Альфа-Банк».

Через порушення позичальником ОСОБА_9 своїх кредитних зобовязань за кредитним договором станом на 01.06.2014 у нього перед банком утворилась заборгованість, яку стягнуто на користь ПАТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі рішення Золотоніського районного суду Черкаської області від 12.01.2015 в сумі 197 684,42 грн. (а.с. 100-103), яке набрало законної сили 25.02.2015 після перегляду в апеляційному порядку. При розгляді цієї справи було встановлено, що банк змінив строк повернення кредиту в повному обсязі, оскільки ним було направлено 03.06.2014 позичальнику вимогу про повне дострокове погашення кредиту за вих.№47824-102.

07.05.2015 Золотоніським міськрайонним судом видано виконавчий лист №95/2732/14-ц на виконання зазначеного рішення. Постановою державного виконавця Золотоніського ВДВС Золотоніського МРУЮ ОСОБА_12 07.08.2015 відкрито виконавче провадження №48489692 з примусового виконання вказаного судового рішення.

Взяті на себе кредитні зобовязання позичальником й надалі не виконувалися. Через що, станом на 21.09.2015 неналежне виконання ОСОБА_9 взятих за кредитним договором зобовязань призвело до виникнення заборгованості в сумі 500602,43 грн.

Як вбачається з вимог про усунення порушень за вих. №89803-34 від 21.10.2015 ОСОБА_9 (позичальника) та ОСОБА_4 (заставодавця) повідомлено, що станом на 21.09.2015 загальна сума заборгованості за Договором кредиту №2301/0906/87-608 від 12.09.2006 становить 23133,86 доларів США, що по курсу НБУ на 21.09.2015 складає 500602,64 грн., а саме: за кредитом 16291,72 дол. США, (що є еквівалентом 352542,90 грн.); за відсотками 4143,69 дол. США (що є еквівалентом 89666,93грн.); пеня 2698,45 дол. США (що є еквівалентом 58392,81 грн.), у звязку із чим, Банк вимагає від Позичальника у тридцятиденний строк сплатили заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку. Додатково повідомлено, що в разі невиконання цієї вимоги, Банком буде розпочате звернення стягнення на Предмет застави шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет застави чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 108-109).

Згідно реєстру відправлень поштових листів рекомендованих та копії квитанції про оплату (а.с. 110-111), вищезазначена вимога була направлена боржникам 23.10.2015.

Після спливу тридцятиденного строку з моменту відправлення вимоги, Банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріально округу ОСОБА_5 із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.97-98).

23.11.2015 приватним нотаріусом ОСОБА_5 був вчинений виконавчий напис (оспорений в цій справі) про звернення стягнення на автомобіль - сідловий тягач Е, марки DAF, моделі 95XF, шасі №XLRTE47XSOE479585, д.н.з. НОМЕР_1, 1998 р.в., який належить ОСОБА_4 (а.с.14).

Цим виконавчим написом визначено за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету застави, задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов кредитного договору за період з 01.02.2014 по 21.09.2015, а саме: заборгованості за кредитом 352 542,90 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 8966,93 грн., та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 3500,00 грн. Загальна сума становить 445709,83 грн.

На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем ОСОБА_6 21.06.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56652031 (а.с. 13) та постановою від 27.06.2018 оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_4, а саме: сідловий тягач Е, марки DAF, моделі 95XF, шасі №XLRTE47XSOE479585, д.н.з. НОМЕР_1, 1998 року випуску (а.с.15).

Оспорений виконавчий напис нотаріуса позивач-заставодавець на чиє майно, як на предмет застави, звернуто стягнення згідно цього виконавчого напису, вважає незаконним та з цих підстав просить визнати його таким, що не підлягає до виконання.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку (наведено у редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису 23.11.2015) для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм законодавства можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та встановлені при розгляді справи фактичні обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій справі про незаконність виконавчого напису нотаріуса, оскільки вести мову про безспірність заборгованості, для погашення якої здійснюється звернення стягнення на заставне майно згідно оспореного виконавчого напису нотаріуса, підстав немає.

Так рішенням Золотоніського районного суду Черкаської області від 12.01.2015, яке набрало законної сили стягнуто, з позичальника на користь кредитора 197 684,42 грн. боргу станом на 01.06.2014. При розгляді цієї справи встановлено, що банк змінив строк повернення кредиту в повному обсязі, згідно до вимоги про повне дострокове погашення боргу, направленої боржнику 03.06.2014.

Одночасно, оспореним виконавчим написом нотаріуса звернуто стягнення на заставне майно для погашення боргу в сумі 442209,83 грн., який нараховано з 01.02.2014 по 21.09.2015.

З викладеного слідує, що одну і ту саму заборгованість (частина якої вже стягнута рішенням суду) стягнуто на користь банку як рішенням суду від 12.01.2015 так і виконавчим написом нотаріуса від 23.11.2015.

Крім того, виконавчим написом стягується сума заборгованості за кредитом, яка нарахована після того, як кредитор змінив строк його повернення у повному обсязі 03.06.2014, що суперечить вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України, якою передбачено у разі прострочення повернення чергової частини позичальником право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже стягнута згідно виконавчого напису заборгованість не є безспірною, що свідчить про його незаконність у розумінні вимог ст. ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат».

Своє право на звернення стягнення на предмет застави банк має змогу реалізувати в процесі здійснення викового провадження про стягнення кредитної заборгованості за рішенням суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що вказаних висновків апеляційні доводи в цій справі не спростовують, адже вони не обґрунтовують можливість одночасного стягнення однієї суми кредитного боргу як за судовим рішенням так і за виконавчим написом нотаріуса. Крім того, скаржник не зазначає на існування підстав, які б давали йому право нараховувати позичальнику заборгованість (кредитні платежі) після зміни строку виконання договірного зобовязання у повному обсязі, що слідує, зокрема, з доводів скаржника про надсилання боржникам вимоги про повне дострокове погашення боргу.

В цілому доводи скаржника, незалежно від їх доведеності, вказують на обставини, які не стосуються вищевказаних висновків, - неповідомлення боржника про зміну кредитора у зобовязанні не звільняє його від обовязку погасити заборгованість; доведеність безспірності заборгованості наданими нотаріусу документами; відсутність судового спору щодо розміру боргу на момент звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Не можна погодитися з доводами скаржника про те, що так як фактично заборгованість перед кредитором погашено не було, у звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк має право на нарахування відповідних платежів, які передбачені таким договором, адже ВП ВС у постанові від 28.03.2018 (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Також апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на правовий висновок ВСУ від 05.07.2017 у справі №754/9711/14-ц, адже за змістом цього висновку безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника (як обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису) для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Отже за встановлення факту відсутності безспірності суми боргу, що має місце в цій справі, стягувати її за виконавчим написом нотаріуса не можна.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.01.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 10.01.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до АТ «Альфа-Банк», треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний виконавець ОСОБА_6, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 27.03.2019.

Суддя-доповідач

Судді