Провадження № 22-ц/802/515/19 Категорія: 26 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та її представника Носкова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

На обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначила, що згідно з розписки від 23.10.2015 року відповідачка отримала від неї в борг 2000 дол. США з кінцевим терміном повернення до січня 2016 року. ОСОБА_2 правовідносинах своє зобов`язання виконала частково та станом на день звернення з даною позовною заявою у неї залишився борг за борговою розпискою в розмірі 500 дол. США.

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 500 дол. США.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2018 року позов в даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 500 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції вважав доведеним факт надання позивачем ОСОБА_1 у позику грошових коштів ОСОБА_2 та неповернення відповідачем отриманої суми позики в повному розмірі.

Такі висновки суду є правильними та ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Правовідносини між фізичними особами щодо договорів позики регулюються нормами ст.ст.1046-1053 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2015 року відповідно до розписки ОСОБА_2 взяла кошти у ОСОБА_1 в сумі 2000 доларів США, які зобов`язувалась повернути до січня 2016 року ( а.с. 4). Дана розписка написана та підписана відповідачем, про що не заперечувалось останньою в судовому засіданні.

Текст боргової розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідача. Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що сторона відповідача визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.

Судом встановлено, що на день розгляду даної справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 борг за договором позики від 23.10.2015 року ОСОБА_3 не повернула у повному обсязі, а тому у неї існує заборгованість за вказаним зобов`язанням в розмірі 500 доларів США.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оригінал боргової розписки, наявний саме у позивача та наданий останньою під час апеляційного перегляду даної цивільної справи. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивача щодо повернення суми боргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем повністю погашена заборгованість за договором позики не заслуговують на увагу, оскільки оригінал розписки знаходиться саме у позивача, відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що вона зверталась до позивача про повернення їй боргової розписки та останньою відмовлено у такому поверненні.

Надані відповідачем власноручно зроблені записи про повернення боргу позивачу не є належним доказом, який підтверджує факт виконання боргових зобов`язань. Дані записи не містять інформації кому повертались кошти, на ньому відсутні відмітки позивача про прийняття таких коштів.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, чого відповідачем не було зроблено.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що за борговою розпискою відповідач ОСОБА_2 підтвердила отримання 2000 тисяч доларів та обов`язок по їх поверненню до січня 2016 року. Даний договір позики у формі розписки є чинним та у передбачений законом порядок недійсним не визнавався.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час розгляду даної справи відповідачем не в повному обсязі виконано умови договору позики та сума позики ОСОБА_1 не повернута в розмірі 500 доларів США та стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 500 доларів США.

Суд правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 листопада 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: