Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/122/19

Провадження №2/377/102/19

27 березня 2019 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Ахутіної А.А., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглядаючи у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

18 лютого 2019 року до суду надійшла позовна заява у якій позивач просить змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 з ј до 1/6 частини зі всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 25.08.2007 року відділом РАГС Білогорського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, який було розірвано гідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 03.11.2016 року. Під час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час проживає з відповідачем. Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 26.12.2017 року по справі № 377/876/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 08.12.2018 року під час спілкування з донькою (на її день народження) він звернув увагу на поганий стан зимового одягу і взуття доньки. За умов сплат и такої великої суми аліментів він був обурений виявленим фактом. Зясувалось, що відповідач проводить нецільове використання аліментів на ОСОБА_3. ОСОБА_4 повідомила, що відповідач не купила їй зимовий одяг на зимовий сезон 2018-2019 року з тієї причини, що економить кошти на поїздку за кордон до своєї сестри. У грудні 2018 року відповідач з їх донькою виїжджала за межі України до Німеччини, як повідомила відповідача з метою відпочинку. Однак до цього часу не надала позивачу відповіді, на якій підставі вона витратила значні кошти, сплачені ним для їх доньки, не за призначенням - на задоволення власного інтересу відвідати сестру в Німеччині. Відповідач працює в ТОВ «Компанія «Вітава», розмір її заробітної плати підвищився і складає не менш ніж 7200 гривень на місяць, що свідчить про покращення її матеріального становища. Також відповідач з 2018 року проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком. За таких умов відповідач не здійснює витрати в розмірі 3000 гривень щомісячно на оренду житла, який був заявлений нею під час розгляду справи № 377/876/17, що свідчить про додаткове покращення її матеріального становища. Із спілкування з відповідачем у месенджері «Viber» з'ясувалося, що вона частину коштів з аліментів відкладає шляхом обміну на іноземну валюту. Вважає, що це свідчить про те, що існуючий на даний час розмір аліментів у вигляді 1/4 частки від заробітку позивача, дає відповідачу можливість зловживати, вважати сплачені нимкошти своїм доходом, витрачати у власних інтересах для поїздок до родичів, надаючи перевагу перед витратам першої необхідності (у т.ч. покупкою зимового одягу). Вказаний відповідачем факт обміну аліментних коштів на валюту свідчить про те, що аліменти не витрачаються на дитину у повному обсязі. Фінансовий стан позивача погіршився. Після сплати аліментів на утримання доньки у розмірі 25% заробітку, непрацездатної мати у розмірі 2000 гривень щомісячно, сплати комунальних платежів, залишку коштів йому не вистачає для забезпечення достатнього рівня життя. Зараз він знаходиться у цивільному шлюбі з жінкою, з якою вони будують відносини для створення сімї.

14 березня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, вважала позовні вимоги необгрунтованими і такими, що суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та не підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для пред'явлення вимог про зменшення розміру аліментів, просила відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивований тим, що вперше аліменти на утримання їх спільної з позивачем дитини, дочки ОСОБА_5, були стягнуті за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 15 листопада 2016 року в розмірі 35/100 часток його заробітку щомісяця. В подальшому, ОСОБА_1, з метою отримання суто формальної підстави для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, як вважає відповідач, за домовленістю зі своєю матір'ю ОСОБА_6, вирішили питання подання від імені матері позивача позову про стягнення аліментів на її утримання, начебто з підстав наявності у неї проблем зі станом здоров'я. Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 17 жовтня 2017 року (справа № 377/751/17) з ОСОБА_1 на користь його матері ОСОБА_6 на її утримання було стягнуто аліменти в розмірі 2 000 гривень щомісяця. Майже одразу ж після набрання законної сили вищевказаним рішенням суду по стягненню аліментів на користь його матері, ОСОБА_1 вже 2 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на їх спільну дочку, з 35/100 на 15/100 часток його заробітку (доходу), обгрунтовуючи свої позовні вимоги погіршенням його майнового стану, що пов'язано з стягненням аліментів на його матір ОСОБА_6, які на момент його звернення до суду навіть не почали стягувати з нього. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2017 року (справа № 377/876/17) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, зменшено розмір аліментів, які підлягають до стягнення з позивача на утримання дитини з 35/100 до 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Згідно поданих позивачем доказів на його обгрунтування за довідкою № 872 від 09.11.2017 року загальна сума його доходу за період з 01.05.2017 року по 31.10.2017 року складала 97 434 гривні 63 копійки. Відповідачка як на момент прийняття вищевказаного рішення суду 2017 році, так і по сьогодняшній день працює на посаді інженера - конструктора у ТОВ «Компанія «Вітава». Її дохід з 01.05.2017 року по 31.1.2017 року складав 56 284 гривні 24 копійки. На сьогодняшній день розмір її доходу фактично не змінився, загальний розмір нарахованого їй доходу без утримання обов'язкових платежів і зборів за вересень 2018 року по лютий 2019 року склав 55 550 гривень 82 копійки. Загальна сума до виплати, що була отримана нею за цей час складає 44 843 гривні 97 копійок. Відповідач змушена разом з дитиною знімати інше житло, оплачуючи за нього істотні кошти, враховуючи їх з позивачем розлучення, його причини, та неможливість спільного проживання у однокімнатній квартирі, яка належить їм обом на праві спільної часткової власності. ОСОБА_7 сам мешкає у цій квартирі з іншою жінкою, з якою він підтримує фактичні шлюбні стосунки. По даний час позивач не бажає добровільно вирішити питання поділу між ними вищевказаного об'єкту нерухомого майна шляхом його продажу та поділу коштів, або шляхом викупу належної відповідачу на праві спільної часткової власності 1/2 частки. А ні рішенням суду, на яке посилається позивач, а ні під час перевірки за його заявою цільового використання аліментів органом опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, не було встановлено фактів нецільового використання відповідачем аліментів, що стягуються з позивача. ОСОБА_4 навчається у 1 - му класі при ЗОСШ № 1 м. Славутич, де харчування є платним, вартість якого складає не менше 400 гривень на місяць. Дитина відвідує заняття з іноземної мови, для чого відповідач виниймає репититора, вартість 1 заняття 70 гривень. ОСОБА_4 займається танцями у гуртку «Театр танцю», одне заняття коштує 30 гривень. Крім того, є інші додаткові витрати, пов'язані з школою, заняттями у гуртку танців, культурним розвитком дитини, її розвагами та інше. Регулярно вона придбає для дитини необхідні речі, іграшки, у разі захворювання дочки - необхідні медичні препарати, продукти харчування. За письмовою вимогою ОСОБА_1, яку вона отримала 21.02.2019 року, нею на його адресу 26.02.2019 року було направлено звіти по використанню аліментів за попередні місяці.

21 березня 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що надані відповідачем розрахункові документи свідчать про те, що він існуючими на сьогодні відрахуваннями покриває всі витрати на доньку. Відповідач приводить незрозумілі суми щомісячних витрат, які по своїй суті є додатковими витратами, які підлягають окремому розгляду. Відповідач наводить тільки розмір нібито здійснених витрат без документального підтвердження їх наявності. Розмір витрат відповідач доводить Висновком органу опіки та піклування щодо цільового витрачання аліментів, але за результатом перевірки, яка була ініційована позивачем, є підстави стверджувати, що орган опіки та піклування не спроможний був провести перевірку належним чином. Предметом перевірки було цільове витрачання аліментів, проте висновок містить тільки загальні фрази, які базуються на акті обстеження житлово-побутових умов, інформаційному листі № 228/01-41 від 13.12.2018 року, а в більшій частині на словах відповідача.

25 березня 2019 року відповідачем подано заперечення на позовну заяву. Просила звернути увагу на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про зміну, а фактично зменшення розміру аліментів, у відповідності до вимог ст. 192 Сімейного кодексу України, тому вона вважає, що суд повинен давати правову оцінку доказам, поданим позивачем на підтвердження підстав його звернення до суду та нею на підтвердження заперечень проти позову у межах саме цієї норми матеріального права, оскільки ОСОБА_1 не пред'являлося вимог про зменшення розміру аліментів у розрізі ст. 186 Сімейного кодексу України, право на пред'явлення яких у платника аліментів наявне тільки у разі встановлення фактів нецільового використання коштів, які він сплачує на дитину. За результатами перевірки заяви ОСОБА_1 з даного питання за Висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням Славутицького міськвиконкому № 68 від 24.01.2019 року будь - яких фактів нецільового використання аліментів встановлено не було. Підтвердженням того, які саме витрати вона несе щомісячно на утримання їх спільної дитини та їх розміру, є звіти, які вона надавала під час перевірки Органу опіки та піклування та надіслала в подальшому на адресу позивача. Більша частина цих витрат може бути підтверджена нею документально. Зазначила, що позивач безпідставно посилається на поліпшення її майнового стану з моменту прийняття судом у 2017 році останнього рішення про зменшення розміру аліментів, в той же час, приховує той факт, що його особисте матеріальне становище з 2017 року істотно поліпшилося.

25 березня 2019 року позивачем було подано письмові пояснення №1. Проаналізувавши надані відповідачем звіти за період з жовтня 2018 року по лютий 2019 року йому стало відомо, що відповідач на підтвердження використання аліментів зазначає суми, які не відносяться до цієї цільової виплати, а являються додатковими витратами, необхідність здійснення яких потребує обгрунтування, на підставі чого може бути визначена дольова участь кожного з батьків у таких витратах. Він має можливість вносити 3000,00 гривень, що у сукупності з внеском відповідача повністю відповідатиме розміру коштів, необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Його внесок перевищує мінімальний гарантований та рекомендований розміри аліментів. Твердження відповідача про відсутність змін у її доході не відповідає дійсності. Вважає ці дії навмисними для отримання неправомірної вигоди з метою збереження надмірних виплат на їх дитину без змін.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, у суді дав пояснення аналогічно викладеним у позовній заяві та письмових поясненнях.

Відповідач позов не визнала, викладене у відзиві підтримала, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, відповідач, та ОСОБА_1, позивач, перебували у шлюбі, зареєстрованому 25.08.2007 року відділом РАГС Білогорського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, про що був здійснений актовий запис №106, копія якого долучена до справи. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_1, дружині ОСОБА_2 (а.с.45).

Під час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є позивач, а матірю відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.48).

Відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 03.11.2016 року шлюб між ОСОБА_2 ТА ОСОБА_1 було розірвано (а.с.46-47).

Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 17.10.2017 року по справі № 377/751/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 20.09.2017 року і довічно (а.с.12-13).

Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 19.12.2017 року по справі № 377/876/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6-11).

З ксерокопії довідки №70 від 25.01.2019 року вбачається, що загальна сума аліментів за період з січня 2018 року по грудень 2018 року, які щомісячно утримувались із заробітної плати ОСОБА_1 та перераховувались на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_8, склала 53736,92 гривень (а.с.14).

Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування, затвердженим рішенням Славутицького міськвиконкому № 68 від 24.01.2019 року, фактів нецільового витрачання аліментів, які сплачує ОСОБА_1 на утримання та виховання своєї доньки ОСОБА_3 ОСОБА_2 не встановлено (а.с.50-51).

Зі змісту звітів по використанню аліментів за попередні місяці, направлених відповідачем на адресу позивача, та наданих у суді, вбачається, що розмір щомісячних витрат на утримання їх доньки, за мінусом витрат на оренду житла, комунальні послуги, послуги телебачення та Інтернет, якими частково користується і дитина, складає не менше 6 000 - 7000 гривень щомісяця (а.с.55-60).

Як вбачається з довідки про доходи №33/19 від 06.03.2019 року, ОСОБА_2 працює в ТОВ «Компанія «Вітава» з 06.05.2008 року, займає посаду інженера-конструктора, її дохід з вересня 2018 року по лютий 2019 року склав 55550,82 гривень, загальна сума доходу до виплати на руки за вказаний період, за винятком утримань, становить 44843,97 гривень (а.с.62).

Згідно довідки про доходи №176 від 11.03.2019 року, позивач ОСОБА_1 працює в ДСП «ЧАЕС», займає посаду старший майстер. Загальна сума його доходу за період з 01.09.2018 року по 28.02.2019 року складає 156093,94 гривень.

Згідно довідки №175 від 11.03.2019 року, позивач ОСОБА_1 працює в ДСП «ЧАЕС», займає посаду старший майстер, його середньомісячна заробітна плата складає 25514,91 гривень.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначені позивачем докази не свідчать про погіршення його матеріального стану, оскільки він має постійне місце роботи і розмір його доходів за цим місцем роботи не зменшився, посилання позивача, на те що аліменти які отримує позивач витрачаються не за призначенням, у судовому засіданні не знайшли підтвердження і спростовуються наданими звітами позивача. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього згідно рішення Славутицького міського суду на користь відповідача у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів щомісяця на утримання неповнолітньої дитини. Вказаний розмір аліментів суд вважає справедливим і таким, що забезпечує необхідну участь батька в утриманні дитини, яка проживає разом з відповідачем, і є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.180,181,182,183,192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 29.03.2019 року.

Суддя Т. О. Малишенко