Єдиний унікальний номер 227/2831/19 Номер провадження 22-ц/804/2959/19

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 243/2475/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2019 року (суддя Левченко А.М.),

в с т а н о в и в :

08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі у сумі 27688,92 грн. та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 6053,04 грн., посилаючись на те, що 11 липня 2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття, як наслідок позивачку було переведено до виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця». 10 липня 2017 року структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 6853/ДН-ОС про звільнення позивачки на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем допущено порушення строків виплати заробітної плати. Разом з тим, у день звільнення відповідач повний розрахунок з позивачкою не провів. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 27688,92 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 6053,04 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 25050,96 грн. Зобов`язано акціонерне товариство «Українська залізниця» утримати з суми заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню, податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 1538,56 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1513,80 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно стягнув суму з відповідача на підставі наданих позивачем доказів, які не є первинними документами, і не врахував, що нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачем трудових обов`язків через існування форс-мажорних обставин і припинення здійснення господарської діяльності структурного підрозділу, який знаходиться на непідконтрольній українській владі території. Крім того, заробітна плата за першу половину березня 2017 року позивачці виплачена на підставі відомостей про виплату грошей.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працювала у відповідача, з 11 травня 2016 року електромеханіком дільниці 1 групи виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», тобто перебувала у трудових відносинах з відповідачем (а.с.7-10).

На підставі наказу (розпорядження) № 6853/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади електромеханіка дільниці І групи виробничого підрозділу «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, з компенсацією за 29 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.15).

Згідно розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 нараховано: за березень 2017 року всього нараховано 6107,65 грн., з яких оплата простоїв становить 1118,75 грн., сума до виплати 4856,96 грн.; за квітень 2017 року всього нараховано 3584,55 грн., з яких оплата простоїв становить 3584,55 грн., сума до виплати 2850,38 грн., за травень 2017 року всього нараховано 1623,19 грн., з яких оплата простоїв становить 1593,50 грн. сума до виплати 1290,73 грн.; за червень 2017 року всього нараховано 0,00 грн. сума до виплати 0,00 грн.; за липень 2017 року всього нараховано 1637,53 грн., з яких оплата простоїв становить 167,57 грн., компенсація за 29 днів невикористаної відпустки 7668,47 грн., одноразова допомоги при звільненні 8391,48 грн., сума до виплати 13228,21 грн. (а.с.25-28).

Відомості, зазначені у розрахунках заробітної плати за березень липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами у справі.

Позивач долучила до матеріалів справи копії табелів обліку використання робочого часу за березень 2017 року липень 2017 року, відповідно до яких за літерним кодом «П» визначено: у березні 2017 року 9 днів (55 годин), у квітні 2017 року 24 дні (157 годин), у травні 2017 року 11 днів ( 72 години), у липні 2017 року 1 день (8 годин) (а.с.29-33).

При цьому, кількість днів простою співпадає з кількістю днів, зазначених у розрахункових листах за березень - липень 2017 року.

Також, розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом (розпорядження) № 6853/ДН-ос від 10.07.2017 року, про припинення трудового договору, відповідно до якого позивач має право на компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки та виплату грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно відомостей (дата формування виписки 14 серпня 2019 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5 ), наданих на виконання ухвали суду від 08.08.2019 року, розмір нарахованої заробітної плати за 1 квартал 2017 року, становить 19788,93 грн., з яких за січень 2017 року 7073,01 грн., за лютий 2017 року 6608,27 грн., за березень 2017 року 6107,65 грн., що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року наданих позивачкою (а.с.110-111).

Як вбачається з відомості про виплату грошей №34 ОСОБА_1 в 2017 році виплачена заробітна плата за першу половину березня 2017 року у сумі 2100,65 грн. (а.с.81-82).

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому сум, а тому частково задовольнив позовні вимоги. Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства. Відповідальність роботодавця щодо виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати передбачена статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», відповідно до яких врегульовано порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам, з якими укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із вимогами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено проведення компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами у відповідності до статей 76-81 ЦПК України не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», а позивачка знаходилася з виробничим підрозділом «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки, а також при звільненні не отримала належну їй заробітну плату, майнові вимоги позивачки щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати, табелів обліку використання робочого часу, наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивачки у сумі 25050,96 грн. з урахуванням виплаченої частини заробітної плати за березень 2017 року та стягнення компенсації у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 1538,56 грн., розрахувавши компенсацію відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачкою документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачкою документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачкою документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких доказів, які б спростовували їх належність.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні та необхідністю врахувати Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, апеляційний суд не приймає до уваги , оскільки наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна