ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 645/6982/18

Провадження № 22-ц/818/2956/19

18 липня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сидорчук М.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

інші учасники справи:

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 20 березня 2019 року о 12 годині 03 хвилини у складі судді Шарка О.П.,

УСТАНОВИВ:

21 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 21/160 частин земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_1 , розташованої по АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.08.2018 ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на праві власності належить 21/160 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . 13/20 частин вказаного домоволодіння та 13/20 частин земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, належать ОСОБА_4 . Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як і позивач, є спадкоємцями за заповітом на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , проте належним чином її не оформили. Домоволодіння, власником частки якого є позивач, розташовано на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий № НОМЕР_1 . Згідно державного акту від 15.07.2005 року зазначена земельна ділянка перебувала у спільній власності спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Спадкодавець ОСОБА_7 на випадок смерті розпорядилася лише частиною будинку, земельна ділянка до складу спадщини не увійшла. Згідно вимог ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) позивач вважає, що до нього перейшло право власності на 21/160 частину земельної ділянки відповідно до його частки в праві власності на житловий будинок

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів порушення свого права на частину спірної земельної ділянки. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х ЗК України «Перехідні положення». Позивачем не надано документ, який би підтверджував право власності спадкодавця (Державний акт на право власності на землю, свідоцтво про право власності, рішення про передачу у приватну власність спадкодавцю земельної ділянки, технічну документацію щодо земельної ділянки, докази визначення меж земельної ділянки, погодження меж із суміжними землевласниками, тощо) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. А саме, невідповідність висновків суду встановленим судом обставинам у справі та, як слідство, неправильне застосування ЗК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач надав суду належні докази того, що він є власником 21/160 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Вказану частину домоволодіння він отримав у власність в порядку спадкування. Спадкодавцю на праві власності належала земельна ділянка, що знаходилась під частиною домоволодіння, проте до складу спадщини земля не увійшла. Відповідно до вимог ЗК України він має право на визнання за ним права власності на частину земельної ділянки, що знаходиться під успадкованою частиною домоволодіння.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судом і вбачається з матеріалів справи, рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 13 серпня 2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 21/160 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 6-11). Зазначеним рішенням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . 20.11.1996 ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: всю належну їй на праві власності частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , вона заповіла в рівних частинах кожному: дочці ОСОБА_3 , племінникам ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Станом на 21.12.2012 власниками житлового будинку АДРЕСА_1 були: ОСОБА_6 - 13/20 часток, ОСОБА_5 - 7/20 часток.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належала також земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 13).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття ОСОБА_1 права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 ) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

В підпункті «в» пункту 18 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 з відповідними змінами Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при переході права власності на будівлю та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЦК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК в редакції 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею, спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 01 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-253цс16 за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказаних положень закону не врахував. Пославшись на відсутність у ОСОБА_5 правовстановлюючого документа на земельну ділянку, суд не врахував державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , що міститься в матеріалах справи.

Оскільки ОСОБА_1 набув права власності на 21/160 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , до нього перейшло і право власності на 21/160 частину земельної ділянки, що знаходиться під належною йому частиною домоволодіння.

Тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 21/160 частину земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 18 липня 2019 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді: А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний