Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2019 Справа №607/19520/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суді В.М. Братасюка

за участю секретаря Т.І. Созанської

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна cправа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.07.2017 року Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис 359.

Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно.

В судове засідання позивач з`явилася, позов підтримала у повному обсязі, вимогу просить задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився; в судовому засіданні представник відповідача позов заперечив, заявив клопотання про приєднання письмових доказів, котре частково задоволення Судом. Просить в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи Суд встановив наступні обставини:

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.07.2017 року Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис 359. Від шлюбу у сторін справи є спільна дитина.

Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1 Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обов`язковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

В судовому засіданні позивач пояснила, що з відповідачем сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, з квітня 2019 року сторони спору не проживають сім`єю, не ведуть спільного господарства, не пов`язані сімейним побутом. Відповідач не турбується про позивачку, її дитину від першого шлюбу, лише періодично надає матеріальну допомогу на їх спільну дитину. ОСОБА_1 категорично заперечує примирення - зазначила, що відповідач зневажливо до неї ставиться, нецензурно висловлюється та «піднімає руку».

Відповідач у підготовче в підготовче судове засідання не з`явився; в судовому засіданні представник відповідача позов заперечив. Представник відповідач пояснив Суду, що його довіритель лише періодично перебуває в Україні, він працевлаштований на роботі в республіці Польща, бажає зберегти сім`ю, надає періодично допомогу на утримання спільної з позивачкою дитини. На підтвердження надав копії квитанцій про перерахування коштів. Окремо представник відповідача зазначив, що з позивачкою є непорозуміння щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому відповідач звернувся в органи опіки та піклування для встановлення графіку побачень.

Системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок, що зважаючи на відносили, які склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (наявність постійних суперечок, тривалий час уникнення позивачкою спілкування з відповідачем, перебування відповідача на відстані за кордоном та бажання позивачки визначати вільно свій «приватний простір» за відсутності відповідача ) збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Фактично сторони мали об`єктивну можливість примиритися з дати отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі (12.09.2019 року) року і до дня ухвалення рішення, проте, як зрозуміло Суду, примирення сторін є неможливим, відповідач не бажає реалізувати право на особисту участь в судовому засіданні, надав перевагу роботі за межами України над нормалізацією сімейних стосунків з ОСОБА_1 , остання наполягає на задоволенні позову, категорично заперечує примирення.

Відтак суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України

вирішив:

Позов задовольнити

Розірвати шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 06.07.2017 року Тернопільським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис 359.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768, 40 гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 АДРЕСА_2

Головуючий суддяВ. М. Братасюк