ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/468/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Іщенка І.В., дата складання повного тексту невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частки доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в 2010 році сторони познайомилися та розпочали проживати однією сім`єю. Перебуваючи у стосунках відповідач визнав батьківство відносно її дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в подальшому у сторін народилися: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом з дитинства, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, вказувала, що відповідач перебуває на військовій службі за контрактом, отримує стабільний офіційний заробіток.

Оскільки сторони проживають окремо, діти перебувають на повному матеріальному утриманні позивача, а відповідач надає кошти на утримання дітей у розмірі, в якому сам вважає за потрібне, що є меншим ніж визначено чинним законодавством, просила позов задовольнити.

Провадження №22-ц/822/617/19 Категорія 50

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання та виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі Ѕ частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з 24.01.2019 року.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.03.2019 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження по справі в частині сплати аліментів ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ), а при визначенні розміру аліментів на ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 врахувати сплату аліментів на двох дітей від попереднього шлюбу в розмірі 1/3 частини доходу.

Вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що про судовий розгляд справи належним чином не повідомлявся, а тому був позбавлений можливості скористатися вимогами ч.2,3,6 ст.43 ЦПК України, внаслідок чого відповідач не зміг надати докази, а судом не взято до уваги те, що з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання двох дітей від попереднього шлюбу, а на ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 ) сплачує аліменти біологічний батько - ОСОБА_8 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам закону не відповідає.

Доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи підтверджуються матеріалами справи, оскільки останні не містять жодних відомостей щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування із прийняттям нової постанови.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 2010 року перебували у цивільному шлюбі і є батьками: ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв народження дітей (а.с.8-12).

Крім того, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від попереднього шлюбу з ОСОБА_11 , що підтверджується копіями свідоцтв народження дітей (а.с.64-65).

З довідки КЕВ м. Чернівці (виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) №12 від 08.01.2019 року вбачається, що в буд. АДРЕСА_1 зареєстровано та займає площу 6 осіб, а саме позивач та її діти (а.с.17).

На виконання вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції перевірено доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та здійснено витяги з Єдиного державного реєстру судових рішень, з яких вбачається наступне.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.03.2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01.12.2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.02.2013 року визнано ОСОБА_8 батьком ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Згідно з ч.ч.3-5 ст.232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Таким чином, вказана обставина не позбавляє обов`язку ОСОБА_2 перед усиновленою дитиною, а може мати лише наслідки, передбачені ст.232 СК України.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.1-2 ст.155 СК України).

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За положеннями, які містяться в п.17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини доходу щомісячно на дітей до досягнення ними повноліття суд першої інстанції вірно визначився з обов`язком батька утримувати неповнолітніх дітей, однак не врахував всі обставини справи, не надав оцінку матеріальному становищу платника аліментів, а також рішенню Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, за яким вже стягуються аліменти на утримання сина та доньки від першого шлюбу у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, та не звернув уваги, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

В силу ч.3 ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також бере до уваги те, що відповідач вже сплачує аліменти на утримання двох дітей від попереднього шлюбу у розмірі 1/3 частки доходів та в судовому засіданні визнав позов, що з урахуванням встановлених законом обмежень та принципів справедливості, добросовісності і розумності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з прийняттям рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей 4/11 частини доходу.

Відповідно до пп.1, 3 ч.1 ст.376 ЦПК України також самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 березня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 4/11 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 січня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи / Владичан А.І., І.М. Литвинюк/