ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» березня 2019 року

м. Харків

справа № 646/1332/18-ц

провадження № 22ц/818/1883/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря Ігнатової Т.В.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1,

заінтересовані особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року в складі судді Єжова В.А.

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради.

Скарга мотивована тим, що 23 лютого 2018 року вона дізналася, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень та Реєстрі боржників наявна інформація щодо відкритого 19 лютого 2018 року виконавчого провадження № 55818391, у якому вона є боржником, а стягувачем є Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради, яке, на її думку, є державним органом.

Зазначила, що виконавчий документ видано на підставі заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2017 року по справі № 646/5268/17-ц, яке набрало законної сили 09 жовтня 2017 року, тому, на момент предявлення виконавчого документа до виконання, сплив тримісячний термін, встановлений частиною 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» для предявлення виконавчого документа до виконання, за якими стягувачем є держава або державний орган.

Просила визнати неправомірною постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 19 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 55818391 та зобовязати державного виконавця закрити вказане виконавче провадження.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року, у якому ухвалою від 27 лютого 2019 року виправлено описку, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 352,40 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу, подану нею, задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував, що з неї стягнуто державні кошти за призначеною державною допомогою, а стягувач хоча і є виконавчим органом органу місцевого самоврядування, проте у правовідносинах з нею здійснював повноваження органу державної влади Міністерства соціальної політики України; що згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради визначено як державний орган; що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради здійснював не місцеве самоврядування, а виконував делеговані йому законодавством функції державного органу; що судом стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн., хоча законодавством не передбачено сплату судового збору за подання скарги.

26 березня 2019 року від Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради вважав рішення законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому посилався на те, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради не є державним органом, тому строк предявлення виконавчого листа повинен складати три роки.

Клопотання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про відкладення розгляду справи залишено без задоволення, оскільки доказів поважності відкладення розгляду справи не надано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду змінити.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія в цій частині, мотивована тим, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради не є державним органом, тому має право предявляти виконавчі документи до виконання протягом трирічного строку, який, в даному випадку, спливає 09 жовтня 2020 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради надміру виплачені кошти за призначеною державною допомогою у розмірі 5304, 00 грн. та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 640, 00 грн. Рішення є чинним.

12 грудня 2017 року Управлінню праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради на підставі вказаного заочного рішення видано виконавчий лист № 646/5268/17.

Постановою державного виконавця від 19 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №646/5268/17, виданого 12 грудня 2017 року Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 надміру виплачених коштів за призначеною державною допомогою в розмірі 5304, 00 грн.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Закон України «Про виконавче провадження» не розкриває змісту поняття «державний орган», як і не наводить чіткий перелік державних органів, які можуть предявити виконавчі документи до примусового виконання протягом трьох місяців, у звязку із чим підлягають застосуванню положення інших нормативно-правових актів.

Так, згідно із абзацом 4 частини частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 № 1700-VII(з наступними змінами та доповненнями) державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший субєкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Конституція України визначає, що носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (стаття 5).

Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, система органів державної влади включає в себе органи законодавчої, виконавчої та судової влади.

Водночас статтею 7 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Отже, органи місцевого самоврядування є представницькими органами відповідних територіальних громад, відтак не належать до системи органів державної влади.

Повноваження органів місцевого самоврядування закріплені в статті 143 Конституції України, яка передбачає, зокрема, що органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Положення про Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20 листопада 2015 року № 7/15 Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради є самостійним виконавчим органом, який утворюється Харківською міською радою та, як вбачається з пункту 4.1.10 розділу 4 зазначеного Положення, відповідно до мети та покладених на нього завдань забезпечує призначення державної допомоги, зокрема, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, а також інших видів державної допомоги відповідно до законодавства України та здійснює виплату соціальних допомог та компенсацій, формує заявку на виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг.

За приписами частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 № 280/97-ВР(з наступними змінами та доповненнями) міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З наведеного вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основянського району Харківської міської ради не є державним органом, а призначення державної допомоги, до якої, зокрема, відноситься і щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам, віднесено безпосередньо до функцій Управління, тому виконавчий документ може бути предявлено Управлінням до примусового виконання протягом трьох років.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо правомірності постанови державного виконавця, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи, при цьому не допустив порушень норм матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду щодо стягнення судового збору за подання скарги на дії державного виконавця, виходячи з наступного.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 №6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні Цивільним процесуальним кодексом України, ні Законом України «Про судовий збір» (частина 1 статті 3) не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, за подання скарги судовий збір не сплачується.

Перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, міститься у підпунктах 1, 4 частини 2 статті 4 закону «Про судовий збір» і за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у частині 2 статті 4 закону «Про судовий збір», не передбачено, зокрема, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в абзаці 2 пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року у справі № 12-66гс18, перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений в частині 2 статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», і в цьому переліку відсутні скарги щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас у частині 2 статті 4 вказаного Закону не встановлено ставки судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, проте визначено ставку судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку.

За таких обставин, ухвала суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 352, 40 грн. за подачу скарги підлягає скасуванню.

В іншій частині ухвалу суду необхідно залишити без змін з підстав, зазначених вище.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2018 року змінити, скасувавши її в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 352, 40 грн.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О.Бровченко

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.