ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5168/18
Провадження № 2/210/465/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"06" березня 2019 р.
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 17.04.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2012 року відповідачем ОСОБА_3 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк». (а.с.12).
Згідно інформації викладеної у вказаній заяві відповідач підтвердила, що вона погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем приєднано до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.14-28), а також витяг з Тарифів (а.с.13).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Позивачем вказано, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами та правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування становить укладений Договір про надання банківських послуг.
Однак, долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.14-28), а також витяг з Тарифів (а.с.13) не містять підпису позичальника, а отже позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими документами.
У правовій позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 року зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом у справі, вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.
Таким чином, позивач не надав жодного доказу того, що надані ним документи дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, при цьому не надавши їх у повному обсязі, встановленому самою анкетою-заявою, враховуючи, що вони не підписувались відповідачем, не мають терміну складення, строку їх дії.
За таких обставин, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості, оскільки він ґрунтується на правовій позиції, викладеній ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
Окрім того, суд доходить до висновку про недоведеність позивачем суми заборгованості відповідача перед ним.
Так, позивачем не надано жодного первинного документу на підтвердження факту надання відповідачу відповідної кредитної картки. Не зазначено ані її тип, ані номер, ані строк дії, тощо.
Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить жодної інформації стосовно того, яким саме чином та до якого саме договору приєднався відповідач, яку кредитну картку просить йому видати, з яким розміром кредитного ліміту, тощо.
З матеріалів позову жодним чином не вбачається обґрунтування того, яким чином сума заборгованості за тілом кредиту сягнула 3925,70 гривень, у той час, як згідно позову, кредитній ліміт було встановлено у сумі 300 грн.
Позивач не зазначив, коли і на яких підставах було підвищено кредитний ліміт відповідачу, якщо це відбувалося.
Розрахунок заборгованості, наведений у доданій до позову таблиці, не підтверджений жодними даними чи документами.
А ні у позові, а ні у додатках до нього не міститься жодних пояснень (формул, методик, тощо), яким саме чином нараховано вказану заборгованість, які саме графи таблиці відповідають яким саме сумам, зазначеним у позові та яким чином вони отримані позивачем та обраховані.
Додані таблиці розрахунків взагалі не містять підсумкових даних, у яких би містилися суми, що відповідали б вказаним у позовній заяві, а позов та додатки до нього не містять жодних пояснень, яким саме чином та з урахуванням яких саме даних, вказаних у таблиці, можливо перевірити зазначені у позові суми.
За таких обставин суд доходить до висновку, що для підтвердження позивачем суми заборгованості відповідача перед ним необхідні або ж вказані вище відомості, або ж спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку, оскільки, не маючи їх, достеменно встановити доведеність нарахованих сум заборгованості судом самостійно неможливо.
За таких обставин суд доходить до висновку про те, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено належним чином розмір заборгованості відповідача.
Позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог, хоча судом було надано йому усі передбачені ЦПК України процесуальні можливості для цього. Таким чином, суд розглянув справу в межах заявлених вимог і поданих доказів.
На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надав належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би дійти однозначного висновку про доведеність позовних вимог, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 279, 280, 281, 282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 258, 509, 525, 526, 546, 551, 625, 627, 629, 1054 ЦК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.
Відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В. Є. Сільченко