Ухвала

12 березня 2019 року

м. Київ

справа № 295/4034/18

провадження № 61-43528ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок», третя особа - ОСОБА_2, про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати припиненим договір поруки, укладений 01 березня 2017 року між ним та Кредитною спілкою «Істок» (далі - КС «Істок») в забезпечення кредитного договору від 01 березня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та КС «Істок» на суму 53 000,00 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року позов задоволено. Визнано зобов'язання, що виникло з договору поруки від 01 березня 2017 року № ДКЖ-778 ДП2, укладеного між КС «Істок» та ОСОБА_1, таким, що припинило свою дію з 25 липня 2017 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення кредитором поручителя ОСОБА_1 про зміну розміру плати за надання кредиту, передбаченого пунктом 1.1 договору поруки, з 38,999% річних до 155,9% річних, відсутність згоди поручителя на встановлення такої підвищеної плати, то порука ОСОБА_1 за договором поруки від 01 березня 2017 року припинилася на підставі частини першої статті 559 Цивільного кодексу України з 25 липня 2017 року.

У серпні 2018 року КС «Істок» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення наявних у ній недоліків. Заявникові слід було надати належні документи на підтвердження повноважень представника, копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, а також зазначити вірне найменування суду, до якого подається скарга.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року продовжено строк для усунення недоліків даної касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху КС «Істок» надіслано на адресу Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції, підписану головою правління КС «Істок», разом з її копіями.

У відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити з наступних підстав.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі євизнання зобов'язання за договором поруки припиненим.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, а тому є малозначною в силу своїх властивостей.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому увідкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кредитної спілки «Істок» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 30 липня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Істок», третя особа - ОСОБА_2, про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов