КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5353/2019
Справа № 753/459/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва в складі судді Коренюк А.М., постановлену в м. Київ 18 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шапченко МаріїІванівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Самей» про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобов'язання вчинити нотаріальні дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобов'язання вчинити нотаріальні дії.

Позов мотивував тим, що є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, 07 грудня 2007 року у Шістнадцятій Київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу. 01 грудня 2016 року ним подано до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на гаражний бокс АДРЕСА_1, про наявність якого він дізнався в подальшому, однак державним нотаріусом винесено постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивовану тим, що позивачем не було надано оформлений належним чином правовстановлюючий документ на гаражний бокс.

Вважав, що набувши за цивільно-правовою угодою об'єкт інвестування, а саме гаражний бокс, померла ОСОБА_3 до моменту своєї смерті була його законним власником, а отже вказане майно входить до складу спадщини та може бути успадковане у передбаченому законом порядку.

Просив визнати незаконною постанову державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 грудня 2016 року, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс; зобов'язати державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на гаражний бокс АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що з урахуванням положень ст. 19 КАС України можна дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, а отже такі справи повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що ним подано цивільний позов щодо визнання незаконною постанови державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 грудня 2016 року, а вимога зобов'язання цього нотаріуса вчинити нотаріальну дію є похідною вимогою, то в такому випадку справа повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач оскаржує дії/бездіяльність відповідача як суб'єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач зобов'язаний був вчинити оспорювані розпорядчі дії. За висновками суду, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії/бездіяльність відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач мотивував свої вимоги незаконністю дії державного нотаріуса, оскільки набувши за цивільно-правовою угодою об'єкт інвестування, а саме гаражний бокс, померла ОСОБА_3 до моменту своєї смерті була його законним власником, а отже вказане майно входить до складу спадщини та може бути успадковане ним у передбаченому законом порядку.

В матеріалах справи знаходиться постанова державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 01 грудня 2016 року № 3138/02-31, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гаражний бокс АДРЕСА_1, що залишився після смерті його матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7).

Також на а. с. 8 - 9 знаходиться договір № 30 від 17 березня 2000 року, укладений між ТОВ «Мабуд» та ОСОБА_3, згідно п. 4 якого інвестор після введення гаражу в експлуатацію, повного розрахунку з Товариством і одержання приватизаційного документу стає власником боксу, та на а. с. 10 - акт прийому-передачі гаражного боксу від 24 лютого 2001 року, укладений між ТОВ «Мабуд» та ОСОБА_3 про те, що ТОВ «Мабуд» побудував та передає, а другий приймає гаражний бокс АДРЕСА_1.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у звязку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Саме такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17.

Апеляційний суд враховує, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спір виник з приводу порушення приватного права позивача - права на спадкування, та щодо складу спадщини після смерті ОСОБА_3 Вимоги до державного нотаріуса мають розглядатися у порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити таку дію є похідними від спору щодо такого майна, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції помилково зазначив, що вказаний спір виник з підстав владних, управлінських рішень та дій/бездіяльності відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень, а тому цей спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та дійшов неправильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, залишивши поза увагою те, що спірні правовідносини пов'язані із майновими правами, що виникли на підставі правовідносин спадкування, безпосередньо впливають на цивільні права позивача щодо нерухомого майна, а вимоги до державного нотаріуса витікають (є похідними) саме із цивільних правовідносин та пов'язані з їх реалізацією.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року не можна вважати законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції про відсутність спору про право та відмову у відкритті провадження є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвала суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року скасуватиі направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.