ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1698/19 Справа № 205/918/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання договору іпотеки припиненим, скасування заборони на відчуження нерухомого майна, виключення з державного реєстру іпотек запису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання договору іпотеки недійсним, скасування заборон на відчуження нерухомого майна, виключення з державного реєстру іпотек запису.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, позивач посилалася на те, що 12 липня 2006 року між нею та АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено Кредитний договір № ML-301/292/2006. Відповідно до умов цього договору банк надавї й грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36 000 доларів США зі сплатою 10,5 % річних на строк з 12 липня 2006 року по 12 липня 2021 року для придбання нерухомого майна. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором №ML-301/292/2006 від 12 липня 2006 року, між нею та Банком укладено Договір іпотеки №PCL-301/289/2006, відповідно до якого вона, як іпотекодавець, передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року у цивільній справі № 2/200/3428/16 (200/11879/160-ц) за її позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору кредитний договір № ML-301/292/2006 від 12 липня 2006 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 10 жовтня 2017 року. Посилаючись на норми ст. 17 Закону України «Про іпотеку», просила суд визнати припиненим Договір іпотеки № PCL-301/289/2006 від 12 липня 2006 року, укладений між нею та АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», скасувати заборону відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в реєстрі за № 168, та виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію зазначеного Договору іпотеки (а.с.1-3).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.99-102).

З таким рішенням не погодилася позивач, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 145-147).

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено Кредитний договір № ML-301/292/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 36 000 доларів США зі сплатою 10,5 % річних на строк з 12 липня 2006 року по 12 липня 2021 року для придбання нерухомого майна (а.с. 5-10).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором №ML-301/292/2006 від 12 липня 2006 року, між АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № PCL-301/289/2006, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю - банку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11-13).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року у цивільній справі № 2/200/3428/16 (200/11879/16-ц) розірвано Кредитний договір № ML-301/292/2006 від 12 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзен банк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк». (а.с.14).

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»)

Загальні умови виконання зобов'язання передбачені статтею 526 ЦК України. Відповідно до змісту такої матеріальної норми закону зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: 1) припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; 2) реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; 3) набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; 4) визнання іпотечного договору недійсним; 5) знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); 6) з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).

Тобто змістом вказаних норм матеріального закону припинення зобов'язання по іпотеці означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Згідно з частинами 3,4 ст.653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Отже, розірвання договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватись виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-213цс15 від 23 вересня 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки припинення зобов'язання за договором іпотеки можливе лише за умови належного виконання основного зобов'язання за кредитним договором, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання кредитного договору.

У суді першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи, позивачем не надано жодних доказів на підтверження виконання в повному обсязі зобов'язання за кредитним договром, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання кредитного договору, а Банком така обставина не визнана, та заперечується.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 зазначає, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року встановолено відсутність у неї заборгованості за кредитним договором, а тому ця обставина не підлягає доведенню у даній справі.

Однак, як вбачається зі змісту вищевказаного заочного рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року, наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором не була предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у рішенні суду зазначено, що звертаючись з позовною заявою позивач стверджувала, що вона належним чином виконувала умови кредитного договору, сплатила банку 42000 доларів США (а.с. 14).

Натомість вказаним рішенням суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до ПАТ "ОТП Банк" із заявами про реструктуризацію кредитної заборгованості або розірвання кредитного договору, у задоволенні яких банком їй було відмовлено.

У подальшому 21 березня 2018 року ПАТ "ОТП Банк" було подано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд зазначеного заочного рішення суду від 28 вересня 2017 року та справа перебуває у провадженні суду першої інстанції (а.с.46, 47).

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про виконання ОСОБА_1 всіх своїх зобов"язань за кредитним договором належними доказами по справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом матеріального і процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді