Справа №428/7956/19
Провадження №2/428/2119/2019
02 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Чумак Ю.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У вищезазначеному будинку разом з позивачем зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , яка не є членом її родини. Відповідач ОСОБА_2 в зазначеному будинку не проживає понад один рік і відсутня без поважних причин. Вона виїхала з вказаного будинку до Російської Федерації, забравши свої речі. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у будинку порушують права та інтереси позивача, як власника будинку, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаним будинком. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивач вважає її такою, що втратила право користування вказаним будинком. Позивач звернулася з позовною заявою до суду і просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Додатково суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 не є її родичкою та зареєструвалася в її будинку за їх домовленістю, оскільки відповідач продавала власне житло. Вони домовилися, що після реєстрації у її будинку, ОСОБА_2 поїде до своїх родичів до Російської Федерації, а згодом повернеться і самостійно зніметься з реєстрації. Відповідач поїхала до родичів, а потім повідомила, що не має можливості повернутися для зняття з реєстрації, оскільки хворіє. У будинку відсутні будь-які речі відповідача, оскільки вона жодного дня не проживала в ньому.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивача ОСОБА_1 Будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить його матері. Вона йому повідомила приблизно 2-3 роки тому назад, що їй необхідно зареєструвати у власному будинку якусь жінку, прізвище, ім`я та по батькові якої йому невідомо. Він знає, що цією жінкою є старенька бабуся. У вказаному будинку проживають його матір та батько. Жінка, яку зареєстрували у вказаному будинку, ніколи не проживала у ньому та відсутні будь-які її речі.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 , яка є її сусідкою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживала у іншому будинку по їх вулиці. Баба ОСОБА_2 попросила ОСОБА_1 тимчасово зареєструватися її будинку. Приблизно 2 роки назад ОСОБА_2 поїхала до племінниці до Російської Федерації на північ, звідки зателефонувала та повідомила, що за станом свого здоров`я не зможе приїхати з метою зняття з реєстрації із вказаного будинку. Баба ОСОБА_2 у вказаному будинку жодного дня не проживала.
02.12.2019 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення позивача, свідчення свідків, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.12.1996 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І., в реєстрі №6296 та копією реєстраційного надпису про право власності на житловий будинок від 03.02.1997 року №182, здійсненого Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області.
Відповідно до довідки від 09.07.2019 року №563, виданої Сиротинської селищною радою, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина також підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого 08.11.1999 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області.
Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані з 13.08.2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з 07.11.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була сусідкою ОСОБА_1 і не проживає у спірному будинку з моменту реєстрації - з 07.11.2017 року, оскільки була зареєстрована за домовленістю з позивачем та переїхала проживати до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідка ОСОБА_3 , який підтвердив, що йому позивач особисто повідомила, що зареєструє у спірному будинку стареньку бабусю, яка ніколи не проживала у ньому і речі якої у ньому відсутні. Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивач тимчасово зареєструвала у спірному будинку ОСОБА_2, яка приблизно 2 роки назад поїхала до племінниці до Російської Федерації на північ, звідки зателефонувала та повідомила, що за станом свого здоров`я не зможе приїхати для зняття з реєстрації із вказаного будинку.
Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач була лише зареєстрована та ніколи не проживала у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з якого переїхала на проживання до Російської Федерації.
Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Оскільки відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживала за місцем її реєстрації і переїхала проживати до іншого місця проживання, то, відповідно, вона втратила право користування спірним будинком. Таким чином, реєстрація відповідача у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин понад один рік і не приймає участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 288 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 06.12.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 .

Суддя Ж. І. Кордюкова