Справа № 201/3636/19
Провадження № 2-з/201/98/2019
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

28 березня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом призначення порівняльної лінгвістичної експертизи оригіналів та перекладів Мінюсту рішень ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі «ОСОБА_1 проти України» та від 26 лютого 2015 року у справі «ОСОБА_1 проти України № 2».

Ознайомившись із заявою, вважаю що таку слід залишити без руху, оскільки, заявником при подачі заяви до суду не було дотримано вимог ст. 116, 117 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

На виконання цієї норми закону заявнику необхідно обґрунтувати необхідність призначення експертизи до подання позовної заяви та зазначити підстави, за яких можна припустити, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Окрім того, заявник не зазначає, в якому саме експертному закладі має бути проведена судова експертиза, натомість це має визначальне значення для підсудності щодо розгляду такої заяви, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 116 ЦПК України забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія. За таких умов обраний заявником спосіб забезпечення доказів до подання позовної заяви може бути застосований судом, в межах юрисдикції якого розташований експертний заклад, в якому має проводитись бажана для заявника експертиза. Такий висновок випливає з того, що саме там має проводитись відповідна процесуальна дія (експертиза), за наслідками проведення якої й буде отримано відповідний засіб доказування висновок експерта.

Також слід зазначити, що заявник просить для проведення експертизи надати експерту копії оригіналів рішень ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі «ОСОБА_1 проти України» та від 26 лютого 2015 року у справі «ОСОБА_1 проти України № 2», оприлюднених до вересня 2018 року та у вересні 2018 року, однак джерела, що містять ці документи та їх місцезнаходження не вказує.

Заявником не зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) іншої сторони (сторін), якщо вона відома заявнику, а також якщо відомі відомості, що її ідентифікують: її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів звязку та адреси електронної пошти;

-

За таких обставин, заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви необхідно залишити без руху, про що повідомити заявника та надати їм строк для виправлення викладених вище недоліків.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). Кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Ураховуючи указані приписи процесуального законодавства та зважаючи на наявність наведених судом недоліків заяви, вона підлягає залишенню без руху із визначенням судом строку для їх усунення.

Керуючись ст. 116, 117, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви залишити без руху, про що повідомити заявника та надати строк для виправлення викладених вище недоліків не пізніше пяти днів з дня вручення йому ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення недоліків у встановлений строк заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.С. Федоріщев