Єдиний унікальний номер 725/1737/19
Номер провадження 2-н/725/67/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

28.03.2019 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці О. І. Галичанський, розглянувши заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Сітка ОСОБА_2» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Сітка ОСОБА_2» суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 1902,73 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 16000,00 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Відсутність документів, що підтверджують наявність суб'єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб'єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.

При цьому заявником ОСОБА_1 до поданої ним заяви про видачу судового наказу додано довідку про розмір заборгованості із заробітної плати, яка не оформлена належним чином, а саме: не містить кутового штампу та печатки юридичної особи, яка її видала, що на думку суду не є належним документом, який свідчив би про безспірність розміру нарахованої заробітної плати, яка підлягає стягненню у наказному провадженні.

Крім того, із змісту довідки б/н без дати видачі , вбачається, що станом на 05.11.2018року ТОВ « Сітка ОСОБА_2» мало заборгованість по виплаті заробітної плати перед ОСОБА_1 у розмірі 1902,73 гривень.

При цьому, взагалі відсутні докази, що в ТОВ « Сітка ОСОБА_2» наявна заборгованість перед ОСОБА_1 по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на день звернення стягувача до суду.

Також , заявник посилається на положення ст. 117 КЗпП України , відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Проте жодного доказу про невиплату заробітної плати з вини саме ТОВ « Сітка ОСОБА_2» суду не надано.

Крім того, звернувшись до суду , заявник посилається на п.1 ч.1 ст . 5 Закону України « Про судовий збір» , як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Проте , у постанові Великої плати Верховного суду від 30.01.2019 року вказано, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже , вказані обставини свідчать про наявність спору щодо розміру заборгованості.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

На підставі наведеного, вважаю, що ОСОБА_1.М. слід відмовити у видачі судового наказу та роз»яснити заявнику,що він в силу ч.1ст.166 ЦПК України має право повторно звернутися до суду з такою ж заявою в порядку, встановленому розділом ІІ Наказне провадження ЦПК України, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Сітка ОСОБА_2» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Роз»яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з викладених в ухвалі підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку,встановленому розділом ІІ Наказне провадження ЦПК України, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський