КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Кириченко В.І.
Єдиний унікальний номер справи № 368/1144/18
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6430/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сущанської сільської ради, третя особа Кагарлицька районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на майно (земельну частку (пай)) в порядку спадкування за законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом .

Позов обгрунтовувала тим, що вона є єдиною дочкою ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Батьку належала земельна ділянка розміром 2,9878 га, кадастровий № НОМЕР_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сущанської сільської ради Кагарлицького району, Київської області.

Дізнавшись наприкінці квітня 2018 року про наявність земельної ділянки, вона звернулась згідно ст.ст. 1269, 1270 ЦК України до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка мала місце на момент смерті.

Постановою нотаріуса Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області від 06 грудня 2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно , яке складається із права на земельну частку ( пай) . Підставою відмови нотаріус зазначив , що спадкоємець не надав жодного документу , який свідчить про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном .

Позивач зазначає, що вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на успадковане майно яке належало покійному на праві приватної власності , просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,9878 га, кадастровий № НОМЕР_1 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сущанської сільської ради Кагарлицького району, Київської області, яка належала на праві власності на підставі Державного акту НОМЕР_2 померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду , позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги .

У скарзі посилалася на порушення норм матеріального права , невідповідність висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами вимог, викладених у заяві.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України особи , які приймають участь у справі були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 06 червня 2019 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Від державного нотаріуса надійшла заява про слухання справи в його відсутність. Від інших учасників справи заяв про причини неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи , що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи , про причини неявки суду не повідомили , колегія суддів вважає , що вважати причини їх неявки до суду поважними , відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є дочкою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.7.).

Згідно довідки виконкому Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 17 червня 2018 року , ОСОБА_2 належала земельна частка ( пай) площею 2.9878га за № 149 ( серія НОМЕР_4 кадастровий номер НОМЕР_3 ) згідно схеми поділу ( а.с. 8) .

Як видно із довідки відділу Головного управління Держгеокадастру у Київській області (відділ у Кагарлицькому районі) в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) ,що видавалися Кагарлицької районною державною адміністрацією сертифікат серії НОМЕР_2 , зареєстрований за № 141 в КСП « Нове Життя» , розташована на території Сущанської сільської ради Кагарлицького району виданий на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 53) .

Постановою нотаріуса Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Київської області від 06 грудня 2018 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно , яке складається із права на земельну частку ( пай) . Підставою відмови нотаріус зазначив , що спадкоємець не надав жодного документу , який свідчить про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном . Крім того зазначено , що 21 листопада 1997 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири на ім.»я ОСОБА_3 , внука спадкодавця, який прийняв спадщину відповідно до ст. 529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) оскільки його мати ОСОБА_4 померла до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . ( а.с. 54-56).

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року , яка діяла на час відкриття спадщини) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.550 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

><Вказані положення діяли на час виникнення правовідносин і тому підлягають застосуванню відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року.

Як видно із матеріалів справи , позивач на надала доказів наявності сертифікату на земельну частку ( пай) або державного акту на право власності на земельну ділянку відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України . Крім того , жодного доказу на підтвердження прийняття спадщини після смерті спадкодавця , або фактичного в ступу в управління , володіння спадковим майном , позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги . З матеріалів справи також видно ,що після смерті ОСОБА_2 спадщину відповідно до вимог закону прийняв інший спадкоємець ОСОБА_3 , який до участі у справі не залучений .

Якщо спадкодавець на набув права власності на земельну ділянку згідно із ст. 125 Земельного Кодексу України , проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку .

На підставі абз.2 п.1 розділу Х « Перехідні положення» Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України у безоплатну приватну власність земельних ділянок , прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок»( втратив чинність на підставі закону № 139 -У від 14 вересня 2006 року ) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ( п.1 розділу Х доповнено абз. 2 згідно із Законом № 509-У! від 16 вересня 2008 року).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року « Про приватизацію земельних ділянок»,до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку . Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами ( ч.3 ст. 116 ЗК)

Не підлягають до задоволення позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Із поданих позивачем доказів вбачається, що в перелік спадщини входить право на земельну частку ( пай), однак відповідно до ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів, що за життя ОСОБА_2 набув право власності на земельну частку ( пай) при розпаюванні земель КСП « Нове Життя», позовних вимог щодо земельної частки ( паю), позивач ОСОБА_1 не заявляла, а відтак висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог є обґрунтованим .

Постановляючи рішення , суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 13 червня 2019 року.

Головуючий

Судді