Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1808/13-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 жовтня 2018 року під головуванням судді Драча Ю.І.

у цивільній справі №296/1808/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа Житомирська міська рада, міськрайонне управління Держгеокадастру у Житомирському районі та м. Житомира про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно зведену нею огорожу і звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку загального користування площею 35м.кв., яка надана для під`їзду до будинку АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що до будинку АДРЕСА_1 нею та відповідачем був влаштований під`їзд до земельної ділянки спільного користування. Без погодження з органом, в компетенцію якого входить вирішення пов`язаних з землекористуванням питань, в серпні 2008 року відповідач самовільно зайняла 35 м.кв. спірної ділянки та позбавила її можливості користуватися під`їздом до будинку і надвірних будівель. Тому позивачка була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2013 року позов було задоволено.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 за власний рахунок знести самовільно зведену нею огорожу і звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загального користування площею 35 м.кв., яка надана для під`їзду до будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26 вересня 2013 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 10 липня 2013 року.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 01 жовтня 2018 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,00129 га., що належить до земель загального користування (проїзду) по АДРЕСА_1 шляхом перенесення паркану із збірних залізобетонних елементів та встановити його по межі земельної ділянки, кадастровий номер :02:023:0011.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн.00 коп. судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що матеріалами справи не встановлено дійсне місце розташування земельної ділянки відповідача згідно технічної документації, оскільки не було вирахувано його за допомогою достовірних координат, які мають прив`язку до пунктів Державної геодезичної мережі України. Крім того, в основу висновку судового експерта покладено недостовірні дані координат поворотних точок. На думку апелянта, в порушення вимог ст.ст.76-81,107,110, ч.2ст.113 ЦПК України суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, чим позбавив права апелянта довести факт відсутності самовільного зайняття земельної ділянки загального користування.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до будинку АДРЕСА_1 влаштований під`їзд за рахунок земель загального користування.

Обгрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач посилалася на те, що без погодження з Житомирською міською радою відповідно до вимог передбачених ст.12 ЗК України, в серпні 2008 року відповідач ОСОБА_1 самовільно зайняла 35 м.кв. спірної ділянки.

Факт самовільного зайняття земельної ділянки загального користування, на думку позивачки, підтверджується актами про результати перевірок та рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 13 серпня 2009 року, яким було задоволено позов прокурора Корольовського району міста Житомира до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок загальною площею 0,1235 м.кв.

Відповідно до висновку судового експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №401/02-2017 від 01.02.2017 року у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває частина земельної ділянки загального користування (проїзд з АДРЕСА_1 ) площею 0,00129 га (132,9 кв.м), що схематично зображено на рисунку №8 дослідницької частини висновку. Для відновлення можливості використання ділянкою загального користування площею 0,00129 га, яка є частиною проїзду з АДРЕСА_1 , необхідно змістити (перенести) паркан із збірних залізобетонних елементів та встановити його по межі земельної ділянки кадастровий номер :02:023:0011, згідно технічної документації із землеустрою або відповідно до координат точок №1 та №2, зазначених в таблиці №3 дослідницької частини висновку (а.с.136-149 Том 2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, посилаючись на доводи позивача, виходив з того, що право останньої порушене відповідачкою і підлягає захисту.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 13 серпня 2009 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 8 грудня 2009 року, задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Житомирської міської ради до ОСОБА_1 . Зобов`язано останню звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,1235 га. по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.8-11).

Тобто, обставини щодо зайняття земельної ділянки загального користування, який мав місце в 2008 році, вже був предметом судового розгляду і за вимогами, заявленими з цих підстав, постановлено рішення, яке набрало законної сили.

Постановою державного виконавця від 27.06.2012 року виконавчий документ з приводу виконання зазначеного судового рішення повернуто стягувачу - Житомирській міській раді у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій (т.1 а.с.58).

Інших доказів про виконання цього рішення матеріали справи не містять.

Докази, надані позивачкою, і датовані до серпня 2009 року, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вони вже були об`єктом дослідження у зазначеній вище справі.

Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка зазначає іншу площу земельної ділянки, начебто захопленою відповідачкою, внаслідок чого вона позбавлена можливості належним чином користуватися домоволодінням, зокрема, під`їхати до нього.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку позивачем не надано доказів про розмір або площу спірного проїзду та про час його встановленого будь-яким компетентним органом.

У зв`язку з цим неможливо встановити, чи порушені межі цього проїзду (під`їзду) відповідачкою та у з`язку з цим, яким чином порушені права позивачки.

У справі неодноразово призначалася судова експертиза для з`ясування порушених у цій справі питань, оскільки вони дійсно потребують спеціальних знань.

Проте, декілька разів експертами КНІСЕ надавався висновок про неможливість проведення експертизи через ненадання додаткових матеріалів, зазначених у клопотанні експертів (т.2 а.с.60,94-95).

Разом з тим, без надання цих додаткових матеріалів судовим експертом Свістуновим І.С. була проведена земельно-технічна експертиза, за результатами якої зроблено висновок, що покладений в основу оскаржуваного рішення в цій справі.

За наведених обставин, позивачкою обгрунтовано поставлено під сумнів правильність цього висновку.

Проте, судом першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи було відмовлено.

Із врахуванням положень ст.367,12 ЦПК така експертиза за клопотанням відповідача була проведена апеляційним судом.

Згідно з висновком повторної судової земельно-технічної експертизи від 29.03.2019 року землекористувачем ОСОБА_1 не зайнято проїзд, який розташований між садибами №155 та АДРЕСА_1 (т.3 а.с.125-151).

В судовому засіданні експерт роз`яснила свій висновок. При цьому пояснила, що при наданні висновку врахований час забудови території, на якій знаходяться домоволодіння сторін.

Додаткова експертиза, проведена за клопотанням позивача, висновків експертизи від 29.03.2019 року не спростовує.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обгрунтованість вимог позивача та безпідставно задоволив позов.

У зв`язку з цим та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК відшкодуванню за рахунок позивачки підлягають витрати відповідачки по сплаті судового збору та оплаті експертизи, підтверджені документально.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 01 жовтня 2018 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа Житомирська міська рада, міськрайонне управління Держгеокадастру у Житомирському районі та м. Житомира про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки загального користування.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 9448,08 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 09.12.2019 року.