ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

іменем України

04 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 643/7596/19

провадження № 22-ц/818/3588/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

заявник ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

заінтересована особа ОСОБА_3 ,

заінтересована особа ОСОБА_4 ,

представник заінтересованих осіб Мішуровська Cвітлана Тимофіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в складі судді Горбунової Я.М.,

у с т а н о в и в:

В травні 2019 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася у суд із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 обгрунтувала заявлені вимоги тим, що онука проживає разом з батьками її донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за адерсою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що 24 квітня 2019 року їй зателефонувала онука та повідомила, що у неї болить голова, вона голодна, а батьки поїхали на три дні на церковні молебни.

Вона негайно приїхала, нагодувала дитину, звернулась до лікаря, викликала поліцію та службу по захисту дитини.

За адресою виклику прибув екіпаж поліції, який прийняв у неї заяву про насилля в сім`ї, а від дитини пояснення. ОСОБА_7 розповіла співробітнику служби у справах дітей, що вітчим її систематично б`є, ставить колінами на сиру гречку, лупцює хворостиною, морить голодом, відібрав у неї телефон, забирає гроші, які їй дарують дід та бабуся на свята, крім того погрожує разом з матір`ю вигнати її з дому.

Вказує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є сектантами секти християнська церква «Нове покоління» та не заперечують, що застосовують відносно дітей фізичне насилля з метою виховання дітей.

Таким чином, заявник вважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 скоїли відносно онуки домашнє насильство, а саме: фізичне, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень, залишенні в небезпеці, ненаданні допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, вчиненні інших правопорушень насильницького характеру; психологічне, що включає словесні погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`я особи; економічне, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

З цих підстав ОСОБА_6 просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців з забороною ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_5 та наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, без згоди та присутності ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року в складі судді Горбунової Я.М. заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відносно ОСОБА_5 у вигляді обмеження, а саме заборонено перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_5 , наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, інших місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_5 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, без згоди та присутності ОСОБА_1 протягом трьох місяців.

Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Рішення у вказаній справі направлено до Московського відділу поліції Головного управління національної поліції у Харківській області для взяття ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на профілактичний облік, а також до адміністрації Московського району Харківської міської ради та до Петрівської селищної ради Іванківського району Одеської області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що видача обмежувального припису надасть можливість забезпечити безпеку особі, яка постраждала від насильства, та застережити батьків від вчинення в подальшому подібних дій, і наданий судом час ними може бути використаний для того, щоб зробити відповідні висновки для владнання в подальшому сімейних стосунків.

13 червня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, що вони як батьки ОСОБА_5 позитивно характеризуються за місцем навчання та за місцем проживання дитини. Вони дійсно 24 квітня 2019 року поїхали на служіння в м. Одесу та не встигли повернутися, однак весь час телефонували донці. ОСОБА_5 була залишена дома, оскільки необхідно було відвідувати школу. На наступний день приїхала ОСОБА_1 та без згоди батьків забрала ОСОБА_7 , ввела в оману голову селищної ради. Заявниця перешкоджає їм спілкуватися з дитиною. Отже, вважають, що рішення ухвалено за відсутності підстав для видачі обмежувального припису.

24 липня 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у юридичному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася дитина дочка ОСОБА_5 .

На момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій дитина мешкала окремо від батьків, разом з бабусею ОСОБА_1 .

Як на підставу обмежувального припису ОСОБА_1 посилалася на вчинення в квітні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 негативних дій по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 .

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків або третіх осіб.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підтвердження підстав щодо видачі обмежувального припису ОСОБА_1 надала наступні докази:

- Акт, складений 25 квітня 2019 року комісією у складі голови селищної ради Радославова І.І. та членів комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , згідно з яким було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кілька днів були відсутні дома. Разом з іншими двома малолітніми дітьми поїхали на церковний молебен. ОСОБА_5 залишилась дома сама, хвора. Житлово-побутові умови незадовільні: відсутні продукти харчування. ОСОБА_5 голодувала та викликала по мобільному телефону з міста Харкова бабусю ОСОБА_1 . Також було виявлено грубе порушення правил пожежної безпеки увімкнений електрообігрівач знаходився на ковдрі. Санітарні умови незадовільні, в будинку, в кімнатах та на кухні повна антисанітарія. Дані факти підтверджуються представниками поліції Іванківського району Одеської області, яких визвала ОСОБА_1

Довідку Загальної практики сімейної медицини Петрівської амбулаторії Одеської області, згідно з якою ОСОБА_5 була оглянута сімейним лікарем 22 квітня 2019 року. Був встановлений діагноз гострий трохіїт. Рекомендовано лікування: аугметин, декатилен, амброксал.

Акт обстеження умов проживання, згідно з яким умови проживання в квартирі АДРЕСА_2 задовільні. У ОСОБА_5 є свою кімната, в якій знаходиться стіл для навчання, ліжко, шафа для одягу з необхідними речами. За цією адресою, окрім ОСОБА_1 , проживають також ОСОБА_5 та донька заявниці ОСОБА_11 без реєстрації.

Пояснення ОСОБА_5 , яка була опитана 13 травня 2019 року інспектором Московського ВП ГУНП в Харківській області в присутності бабусі (а. с. 8-11, 15-16).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали наступні докази:

- Письмові пояснення голови Петрівської селищної ради Одеської області Радославова І.І., згідно з якими 25 квітня 2019 року до нього звернулась ОСОБА_1 та повідомила, що вона приїхала з міста Харкова та, зайшовши до приміщення, де мешкала онука, побачила, що батьків немає дома, а дитина хвора на застуду, в неї висока температура. В подальшому з`ясувалось, що заявниця ввела його в оману щодо тривалої, більше трьох діб, відсутності батьків, про намір забрати онуку до міста Харкова батьків не повідомили, їх згоди на це не отримала. Як з`ясувалось, батьки разом з молодшими доньками 24 квітня 2019 року поїхали до міста Одеси та повернулися додому вже наступного дня 25 квітня, проте старшу доньку дома не застали, в цей же день викликали поліцію та написали відповідну заяву.

Акт обстеження житлово-побутових умов, згідно з яким будинок АДРЕСА_1 , де мешкає родина ОСОБА_12 , знаходиться в нормальному стані, умови проживання задовільні, кімната облаштована необхідними меблями, діти доглянуті (а. с. 75-76).

Вказані докази у їх сукупності не підтверджують фактів вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 домашнього насильства у будь-якій формі.

Оскільки заявниця не надала належних, допустимих переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно дитини, настання тяжких та особливо тяжких наслідків його вчинення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

З урахуванням встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 травня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, заінтересовані особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова