Дата документу 25.02.2019
Справа № 334/4333/14-ц
Провадження № 2/334/164/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору № б/н від 17.05.20105 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 10500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з порушенням відповідачем зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 31.03.2014 року обсяг його невиконаних зобовязань складав 26568,42 грн., в тому числі борг за кредитом 4325,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 22243,42 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду у розмірі 283,97 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2014 року (справа №334/4333/14-ц, провадження №2/334/1949/14) позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав заяву про перегляд рішення суду, у звязку з чим, ухвалою від 15.08.2016 року (провадження №2-п/334/61/16) вищевказане заочне рішення було скасовано.

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Мусієнко Н.М.

14.09.2016 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки 17.05.2005 року було укладено кредитний договір, строк дії якого в Анкеті зазначено до 17.05.2006 року включно, а отже загальний трирічний строк позовної давності сплив 17.05.2009 року. Оскільки з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 31.03.2014 року, то в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №695 від 27.09.2016 року, вказана справа 28.09.2016 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Ісакову Д.О.

09.07.2018 року до суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на заяву відповідача щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності. В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_2 по кредитному договору б/н від 17.05.2005 року надавалась одна картка №059488, зі строком дії картки до останнього дня травня 2011 року, а тому враховуючи позицію постанов ВСУ від 19.03.2014 року № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року № 6-61ус14, строк позовної давності позивачем не порушено, оскільки з позовом банк звернувся до суду 12.05.2014 року.

Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №86 від 01.11.2018 року, вказана справа 01.11.2018 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Т.Ф. Турбіній.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на письмові пояснення надані під час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи без його участі. Проти задоволення позову заперечує, обґрунтовуючи це тим, що доводи представника позивача про те, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки строк дії картки було встановлено до травня 2011 року не підтверджено належними доказами. Дані щодо строку дії картки, які зазначені в документі, який надав позивач, зі строком дії картки до останнього дня травня 2011 року, в розумінні чинного законодавства України не є належним та достовірним доказом, оскільки офіційним документом Банку він не є, обома сторонами Договору його не погоджено, що, в свою чергу, не може розцінюватись, як належний та достовірний доказ.

Належним доказом строку дії картки є зазначення такого строку саме в договорі від 17 травня 2005 року.

Про факт невиконання відповідачем умов даного договору позивачу було відомо, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, саме з договору строк дії картки закінчився в травні 2007 року, відповідач не звертався до установи банку із вимогою про заміну картки та карткою не користувався. Таким чином, оскільки термін дії картки закінчився 17 травня 2007 року, а разом з ним і строк дії договору, то саме з цього часу необхідно вираховувати строк позовної давності, якій закінчився 17 травня 2010 року, а враховуючи, що позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 травня 2005 року у розмірі 26 568 гри. 42 коп., була подана до суду 12 травня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, то заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають за закінченням строку позовної давності для звернення до суду, і даний висновок суду в повному обсязі відповідає правовій позиції, правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року справа №614цс14 та постанові від 01 жовтня 2014 року справа № 134цс14 в аналогічній справі, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, розгляд справи, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, в порядку загального позовного провадження.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством ОСОБА_1 «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір без номера від 17.05.2005 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 10500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, відповідає строку дії картки до 17.05.2007 року.

Підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обовязки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою.

Як вбачається з Анкети-заяви, відповідач отримав платіжну карту з кредитним лімітом у розмірі 5000,00 грн. 17.05.2005 року. Строк дії картки, зазначений у анкеті-заяві встановлено на 2 (два) роки. (а.с.7).

З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, останній платіж,на виконання умов договору, відповідачем було здійснено 16.06.2006 року (а.с.4), останні дії Банка з карткою відбулись 30.06.2010 року (а.с.5).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до п. 1.2 Умов і правил надання банківських послуг вони регулюють відносини між Банком і Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених у заяві. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Тобто, п. 9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеному у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3 Правил користування платіжною картою. Зокрема, передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). ОСОБА_4 дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта лонгується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає.

ОСОБА_4 MasterCard НОМЕР_1 видана відповідачу 17.06.2005 року, встановлений умовами договору термін дії картки 2 (два) роки , до 17.05.2007 року.

Як встановлено судом, останній раз платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем 16.06.2006 року, після чого подальшого надходження коштів на платіжну карту не відбувалося. ОСОБА_3 не продовжив відповідачу ОСОБА_4 на новий строк у відповідності до п. 3.1.3 розділу 3 «Користування карткою».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Проаналізувавши умови кредитного договору у цій справі та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14).

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки) строк погашення кредиту настав у травні 2007 року із закінченням строку дії платіжної карти, а нова платіжна карта з подальшим строком дії відповідачу не надавалась, то строк позовної давності почав збігати з 17.05.2007 року. ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом лише 14.05.2014 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Банком не надано підтвердження щодо здійснення боржником, або іншою уповноваженою на це особою, платежів на погашення заборгованості за кредитним договором після 17.05.2007 року, відповідач заперечує вчинення ним дій з виконання зобовязання, які б свідчили про переривання позовної давності, а крім того, останні дії Банка з вказаною карткою відповідача здійснювались 30.06.2010 року, що підтверджено розрахунком заборгованості, що також вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення з вказаним позовом до суду.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

При вирішенні спору суд виходить з того, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Згідно матеріалів справи, відповідачем протягом періоду з 16.06.2006 року по час розгляду справи не вживались спроби щодо сплати наявної заборгованості, що свідчить про те, що переривання строку позовної давності не відбулось.

Тому, за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід відмовити банку в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-266 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.