Справа № 629/4922/19
Номер провадження 2/629/1463/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені (неустойки) за прострочення сплати боргу, посилаючись на те, що вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08 листопада 2005 року. Від даного шлюбу є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2005 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 . За час знаходження виконавчого документу на виконанні у ОСОБА_2 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 92902 гривні 96 копійок. Відповідач є працездатним, на хронічні захворювання не страждає інвалідом не являється, інших утриманців, дітей не має, проте систематично ухиляється від свого обов`язку по утриманню дитини, ігнорує вимоги державного виконавця щодо погашення заборгованості по аліментам. В зв`язку з виникненням заборгованості по сплати аліментів відповідач повинен сплатити позивачу суму неустойки, яка за розрахунком позивача за період з 01.03.2015 року по 25.09.2019 року складає 701411 гривень 81 копійку, проте відповідач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 92902 гривні 96 копійок, що передбачено ч.1 ст. 196 СК України. На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість по виконавчому листу № 2-2487-2005 про стягнення на її користь аліментів на утримання сина до досягнення ним повноліття, яка утворилась за період з 01.03.2015 року по 31.08.2019 року, у розмірі 92902 гривні 96 копійок, а також неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.03.2015 року по 31.08.2019 року, у розмірі 92902 гривні 96 копійок. Відстрочити сплату судових витрат до винесення рішення та стягнути їх з відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилася, але надавала суду телефонограму в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також повідомив про себе наступну інформацію, що він на даний час не працює, в центрі зайнятості на обліку не перебуває.

Третя особа в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1995 року. Даний шлюб було розірвано 08 листопада 2005 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданий відділом реєстрації актів цивільного стану по Лозівського району Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 08.11.2005 року. Від даного шлюбу в них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Орільською селищною радою Лозівського району Харківської області 10.10.2001 року. З даного свідоцтва вбачається, що відповідач по справі є батьком дитини.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 жовтня 2005 року з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходу громадян на кожну дитину, починаючи з 02.09.2005 року і до повноліття дітей.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 1019/14.10-40/12 від 20.09.2019 року за боржником ОСОБА_2 числиться заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню з 02.09.2005 року по 31.08.2019 року, яка складає 92902,96 гривень.

Згідно з ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Як визначено ч.1 та ч.4 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того за приписами ст. 27 вказаної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача ОСОБА_1 з вимогами про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованості по виплаті аліментів, оскільки за наявності встановленого судом факту заборгованості з боку відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 92902,96 гривень враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на спростування вини відповідача щодо невиконання зобов`язання по сплаті аліментів, який був обізнаним щодо покладення на нього такого обов`язку згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.10.2005 року, судом встановлено наявність підстав для реалізації передбаченого ст. 194 СК України права позивача, на утриманні якої знаходиться дитина.

Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 92902,96 гривень, то у відповідності до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з роз`ясненням, викладеним у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками; в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Аналогічна позиція наведена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 522/17771/14-ц (провадження № 61-40336св18).

Разом з тим, відповідач, будучи обізнаним про розгляд цієї справи, отримавши копію позовної заяви з доданими до неї документами та ухвалу суду про відкриття провадження в справі, не повідомив суд про жодні поважні причини, які б перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти, та не надав жодних доказів, які б свідчили про такі причини. При цьому суд в ухвалі про відкриття провадження в справі від 09.10.2019 р. роз`яснив сторонам засади змагальності цивільного судочинства та те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи несвоєчасним вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, судом не встановлено обставин, що свідчили б про наявність перешкод для своєчасної сплати відповідачем аліментів на утримання його сина.

Вирішуючи питання щодо розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню на підставі частини першої статті 196 СК України, суд бере до уваги правові висновки щодо застосування названої норм закону, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18.

Так, Велика Палата Верховного Суду у названій постанові зазначила, що незалежно від того, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця, тобто, в разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

За висновком Великої Палати Верховного Суду розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток, тобто: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем, а загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

З огляду на такий наведений правовий висновок Верховного Суду та за наслідками дослідження доказів суд погоджується з доводами позивача, які знайшли своє підтвердження в сукупності зібраних доказів в матеріалах справи, а також з наданим позивачем розрахунком неустойки (пені), який даний до позовної заяви та який передбачає множення розміру заборгованості за кожний місяць на кількість днів прострочення та на 1 % пені. При цьому, як зазначалося вище, розмір неустойки (пені) частиною першою статті 196 СК України обмежено 100 відсотками розміру заборгованості, тобто в даному випадку не може перевищувати 92902,96 грн.

Зважаючи на усе наведене вище та виходячи з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття, суд, оцінивши в сукупності надані позивачем докази, вважає наявними передбачені частиною першою статті 196 СК України підстави для відповідальності відповідача як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), тому позов в цій частині слід задовольнити в повному обсязі.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується належними доказами - розрахунками заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу, тому суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Оскільки при зверненні до суду позивачу була відстрочена сплата судового збору до винесення рішення по суті, тому з відповідача на користь держави підлягає стягнення судового збору у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст. 180-184, 189, 194, 196 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу № 2-2487-2005 за період з 01.03.2015 року по 31.08.2019 року у розмірі 92902,96 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.03.2015 року по 31.08.2019 року у розмірі 92902,96 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Лозова, Харківської області, громадянка України, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Лозівським РВ ГУДМС України в Харківській області 17.08.2013 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Федорівське, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 23.05.2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , паспорт ( ІD- картка) НОМЕР_9 , орган, що видав 6346, дата видачі 04.10.2017 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.А. Смірнова