Ухвала

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 132/3422/16-ц

провадження № 61-33389 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

представник відповідача - ОСОБА_2 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Аліменка Ю. О. від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів: Марчук В. С., Медвецького С. К., Сала Т. Б., від 03 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 03 квітня 2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 2 858, 98 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором відповідач не виконав, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 10 листопада 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 48 764 грн, з яких: заборгованості за кредитом - 5 634, 33 грн; заборгованості по процентам

за користування кредитом - 37 181, 38 грн; заборгованість за пенею та комісією - 3 150 грн; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 2 298, 29 грн.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2012 року у розмірі 48 764 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, посилаючись на ті самі фактичні обставини, просив визнати вищевказаний кредитний договір недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що анкета-заява, використана ПАТ КБ «ПриватБанк» для укладення оспорюваного кредитного договору, не відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», нормам ЦК України, які регулюють кредитні правовідносини, оскільки кредитний договір не може бути укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і складати договір про надання банківських послуг, як це вказано на зворотній стороні анкети-заяви. У наданому до анкети-заяви витягу з Умов та Правил надання банківських послуг відсутній його підпис, який би підтверджував погодження цих умов між сторонами. Крім того, анкета-заява підписана 03 квітня 2012 року, а зазначені Умови та Правила затверджені банком лише 08 жовтня 2013 року.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано кредитний договір від 03 квітня 2012 року, укладений згідно анкети-заяви від 03 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що банк не дотримався вимог чинного законодавства України при укладенні кредитного договору, оскільки кредитний договір не може бути укладено шляхом приєднання, так як кредитні договори є специфічною формою правочинів, які регулюються, окрім норм ЦК України, й іншими Законами України, положення яких банком не дотримано. Крім того, анкета-заява була підписана 03 квітня 2012 року, а Умови та Правила надання банківських послуг затвердженні банком лише 08 жовтня 2013 року, тобто після підписання анкети-заяви, а тому вони не узгодженні з відповідачем.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 липня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням районного суду, апеляційний суд також зазначив, що відсутність на час підписання анкети-заяви Умов та Правил надання банківських послуг, й відповідно підпису позичальника на них, свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на укладання кредитного договору на умовах, вказаних банком. Таким чином, оспорюваний кредитний договір в силу положень статей 203, 215 ЦК України є недійсним.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити, а у зустрічному позові ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про невідповідність положенням закону укладеного між сторонами кредитного договору. Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання, які регулюються положеннями статті 634 ЦК України. Укладення вказаного виду договору підтверджується змістом анкети-заяви, за умовами якої позичальник своїм підписом приєднується і погоджується виконувати Умови та Правила банківських послуг, Тарифи банку, що в цілому складають договір банківського обслуговування. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, а також відсутності між сторонами договірних правовідносин та наявності заборгованості за кредитом. З матеріалів справи вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти, користувався ними, неодноразово подавав заяви про збільшення кредитного ліміту, проте у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань за кредитним договором допустив заборгованість, чим порушив права банку.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подав заперечення на касаційну скаргу, в якій зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги банку - безпідставними. Пред'являючи позов, банк посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою укладеного між сторонами кредитного договору. Разом з тим зазначені Умови не містять підпису позичальника, банком не надано доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови були складовою кредитного договору і що саме ці Умови заявник мав на увазі, підписуючи заяву позичальника. Банк не дотримався вимог чинного законодавства України при укладенні кредитного договору. Надання платіжної картки, яка є власністю банку, не свідчить про виникнення кредитних правовідносин. Крім того, реального передання коштів банком позичальнику не було, що свідчить про відсутність істотної умови договору.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2019 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційне провадження у справі № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито у зв`язку з прийняттям відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним поновлено у зв'язку з тим, що обставини, за яких касаційне провадженні

у справі було зупинено, відпали.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у вищевказаній справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №342/180/17-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 03 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь

АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2011 року у розмірі 5 071,87 грн - проценти за користування кредитними коштами та 16 059 грн - пеня за порушення умов кредитного договору, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується. Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинено.

Враховуючи те, що обставини, за яких касаційне провадження у справі було зупинено, відпали, провадження у справі підлягає відновленню.

Керуючись статтею 254 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта