Справа №464/2698/19
пр № 4-с/464/30/19
У Х В А Л А

23 липня 2019 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Чуби Т.І.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Пушкар І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_2 на дії начальника та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Михалевський Ю.Р., 14.05.2019 р. звернулась до суду із скаргою, в якій просить поновити строк для подання скарги; визнати неправомірними: постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №52401722 від 02.04.2019 р., постанову про відновлення виконавчого провадження №52401722 від 03.04.2019 р. та постанову про повернення виконавчого документа від 03.04.2019 р. у виконавчому провадженні №52401722. Окрім цього, просить зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Берегових В.С. скасувати постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження №52401722 від 02.04.2019 р., постанову про відновлення виконавчого провадження №52401722 від 03.04.2019 р. та постанову про повернення виконавчого документа від 03.04.2019 р. у виконавчому провадженні №52401722.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 04.10.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - УДВС ГТУЮ у Львівській області) Пушкар І.Є. на підставі виконавчого листа Сихівського районного суду м.Львова 464/735/15-ц від 25.08.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором про надання кредиту №800003912 від 21.05.2008 р. у розмірі 703 077,31 грн. та 3 654 грн. судових витрат, було відкрите виконавче провадження №52401722.14.12.2018 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач відмовився залишати за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення. Із вказаного моменту виконавче провадження було завершено та за заявою стягувача не відновлювалось. Із вказаного моменту виконавче провадження було завершено та за заявою не відновлювалось. 22.02.2019 р., тобто через 2 місця ОСОБА_2 перерахувала на рахунок ПАТ Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 864 084,16 грн. в рахунок сплати заборгованості за вказаним кредитним договором. 26.03.2019 р. вона звернулась на адресу Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області із заявою про зняття арешту, накладеного на майно боржника ОСОБА_2 та кошти на банківських рахунках, а також утриматись від стягнення виконавчого збору, проте постановою начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. про результати перевірки законності виконавчого провадження від 02.04.2019 р. було скасовано вищевказану постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2018 р. У подальшому постановою державного виконавця від 03.04.2019 р. було відновлено виконавче провадження №52401722 та в цей же день винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та постанову про стягнення виконавчого збору. Вважає, що зазначені постанови були винесені всупереч Закону, з огляду на таке. Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження №52401722 від 02.04.2019 р. була винесена начальником Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. із власної ініціативи та з врахуванням звернення боржника, хоча як передбачено ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Вказана постанова тягне за собою неправомірність постанов у даному виконавчому провадженні, зокрема про відновлення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу від 03.04.2019 р. Також зазначає, що постанова про повернення виконавчого документа підлягає скасуванню з огляду на ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд, або орган, яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання. В даному випадку вказана норма державним виконавцем була проігнорована та в один і той же день 03.04.2019 р. винесено постанову про відновлення провадження та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ухвали від 14.05.2019 р. прийнято скаргу до розгляду та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримав підстав, що наведені в такій, просить її задовольнити. Окрім цього, подав доповнення до скарги, у яких зазначив, що після відновлення виконавчого провадження постановою від 03.04.2019 р., державний виконавець не скерував таку постанову стягувачу і не надав на виконання вимог ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред`явлення виконавчого документа протягом одного місяця з моменту надходження постанови про відновлення виконавчого провадження. В подальшому в разі пред`явлення стягувачем виконавчого документа протягом одного місяця виконавець повинен був винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а у випадку непред`явлення стягувачем виконавчого документа протягом одного місяця на підставі п.13 ч. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винести постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, вважає постанову державного виконавця від 03.04.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу передчасною та винесеною з порушенням вимог ст.ст. 39, 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Пушкар І.Є. заперечила проти задоволення скарги, просить відмовити у її задоволенні за безпідставністю. Зазначила, що при винесенні оскаржуваних постанов вона та її начальник діяла в межах та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», а також Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Начальник Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області, а також представник стягувача ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення представника заявника та державного виконавця, дослідивши матеріали скарги та з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів скарги та встановлено судом, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало виконавче провадження №52401722, яке було відкрите державним виконавцем на підставі виконавчого листа Сихівського районного суду м.Львова 464/735/15-ц від 25.08.2016 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором про надання кредиту №800003912 від 21.05.2008 р. у розмірі 703 077,31 грн. та 3 654 грн. судових витрат (а.с. 14 копія виконавчого листа).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Пушкар І.Є. від 14.12.2018р. вищевказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувач відмовився залишати за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с.17).

Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. від 02.04.2019 р., документ «Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу» від 14.12.2018 р., що видав ОСОБА_3 у ВП №52401722 на підставі абзацу 4 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скасовано (а.с. 21-22). Підставою для скасування вказаної постанови слугувало те, що виявлено порушення вимог ч. 3 ст. 37 та ч.2,3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2018 р. державним виконавцем не зазначено про зняття арешту з майна (коштів) боржника та не винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому цим Законом.

На підставі вказаної постанови, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Пушкар І.Є. відновлено виконавче провадження №52401722 постановою від 03.04.2019 р. (а.с.23).

Оскаржуючи дії начальника та державного виконавця з приводу винесення вищезазначених постанов, заявник покликається на те, що постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження №52401722 від 02.04.2019 р. була винесена начальником Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. із власної ініціативи та з врахуванням звернення боржника, хоча як передбачено ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, однак суд критично оцінює такі твердження, з огляду на таке.

Абзац 2 частини 3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Аналізуючи зазначену норму закону, суд дійшов висновку, що вона дає можливість начальнику відділу здійснювати контроль за рішеннями прийнятими державним виконавцем, перевіряти їх законність.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 7 розділу ХІІ Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі, за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби, власної ініціативи, за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Як вбачається постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження від 02.04.2019 р., то така винесена начальником Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області відповідно до зазначених вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а відтак покликання представника скаржника щодо незаконності такої є необґрунтованими.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Пушкар І.Є. при винесенні постанови у ВП №52401722 від 03.04.2019 р. про відновлення провадження також діяла на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З врахуванням наведеного, скарга в частині визнання неправомірними постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження №52401722 від 02.04.2019 р. та постанови про відновлення виконавчого провадження №52401722 від 03.04.2019 р. задоволенню не підлягає.

Щодо вимог скарги про визнання неправомірною постанови про повернення виконавчого документа від 03.04.2019 р. у виконавчому провадженні №52401722, слід зазначити таке.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Пушкар І.Є. від 03.04.2019 р., винесеною у ВП №52401722, виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

За нормами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Згідно із п. 13 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 41 вказаного Закону, у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувач визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

З врахуванням наведених норм, оскільки головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Пушкар І.Є. при винесенні оскаржуваної постанови від 03.04.2019 р. не було дотримано норм ст. ст. 39, 41 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема не дочевшись місячного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, така була винесена у цей же день, що і постанова начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області Берегових В.С. про результати перевірки законності виконавчого провадження, відтак вказану постанову слід скасувати.

Окрім цього, заявник просить поновити строк для звернення до суду із даною скаргою, вважаючи що такий пропущено з поважних причин. Вказана заява підлягає задоволенню та такий строк слід поновити у відповідності до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, оскільки 18.04.2019 р. ОСОБА_2 було подано до Львівського окружного адміністративного суду адміністративний позов з приводу оскарження вказаних дій державного виконавця, проте ухвалою вказаного суду від 26.04.2019 р. відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з тим, що вказані постанови підлягають оскарженню до суду, який розглядав справу.

Керуючись ст. ст. 259-261, 447, 450, 451 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_2 на дії начальника та державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області задовольнити часьково.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар Ірини Євгенівни від 03.04.2019 р. про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №52401722.

У іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 26.07.2019 р.

Суддя Д.Ю. Теслюк