Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 201/13271/16-ц

провадження № 61-11870св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська у складі судді Ходаківського М. П. від 18 січня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,

від 05 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про визнання неправомірними дій, недостовірною інформації, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він є власником квартири

АДРЕСА_1 . 18 січня 2016 року відповідач безпідставно відімкнув подачу газу до його та ряду інших квартир у будинку, що призвело до порушення усталеного порядку життя. У зв`язку із цим 14 травня 2016 року він направив на адресу виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради скаргу, в якій навів низку фактів із указаного приводу із наданням підтверджуючих документів. Цю скаргу виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради направив за належністю до ПАТ «Дніпрогаз», яке 25 травня 2016 року надало йому письмову відповідь про результати її розгляду. Із цією відповіддю він не згодний і викладені у ній доводи про те, що він не є власником квартири

№ 26 за зазначеною адресою вважав недостовірними.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив визнати неправомірними дії ПАТ «Дніпрогаз» щодо розгляду його скарги від 14 травня 2016 року, визнати недостовірною інформацію у листі відповідача про те, що йому не належить зазначена квартира та заборонити розповсюдження цієї інформації у подальшому, зобов`язати відповідача належним чином розглянути подану ним скаргу відповідно до усіх вимог законодавства та стягнути із відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 2 000 грн та додатково по 50 грн за кожний наступний день, починаючи

із 21 вересня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що він після набуття у власність квартири звертався до відповідача із вимогою переоформлення особового рахунку із попереднього власника на себе, а тому відповідач не знав про зміну власника цієї квартири, у зв`язку із чим підстави вважати, що останній умисно виклав неправдиві відомості відсутні. Також відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку із відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і їх протиправним діянням та вини останнього в її заподіянні матеріалами справи не підтверджується.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі

640 грн.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. При цьому суд вважав за можливе стягнути з позивача на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди належним чином не розглянули його позовні вимоги про визнання недостовірною інформації, викладеної у листі відповідача, про те, що він не є власником квартири

АДРЕСА_1 , не мотивували своїх висновків про відмову у задоволенні позову. Крім того, суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він звільнений від його сплати у силу вимог статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У червні 2017 року від ПАТ «Дніпрогаз» надійшли заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких товариство посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 12 жовтня

2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 201/13271/16-ц (провадження № 61-11870св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

05 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Білоконь О. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради із письмовою скаргою, в якій просив негайно вжити заходів щодо відновлення газопостачання будинку, в якому він мешкає та притягнути до відповідальності за допущені порушені законодавства відповідних працівників та керівництво ПАТ «Дніпрогаз». Ця скарга за належністю була направлена ПАТ «Дніпрогаз» для розгляду.

За результатами її вирішення 25 травня 2016 року ПАТ «Дніпрогаз» позивачу було надано відповідь щодо підстав відключення квартир у будинку

АДРЕСА_1 від газопостачання, повідомлено, які роботи здійснювалися та які дії слід вчинити мешканцям певних квартир, включаючи квартиру № 26 позивача, для відновлення газопостачання будинку. Крім того, у цій відповіді товариство повідомило позивача, що згідно з даними особового рахунку власником квартири, де мешкає позивач, значиться ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на неправомірність дій відповідача щодо надання недостовірної інформації про те, що він не є власником зазначеної квартири, чим йому завдано моральної шкоди.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню .

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім?ї.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що позивач не надав доказів звернення до відповідача із вимогою переоформлення особового рахунку колишнього власника на своє ім`я, а тому правильно вважав, що відсутність у відповідача інших даних щодо власника квартири та зазначення ним у листі колишнього власника не є інформацією, що порушує особисті немайнові права позивача, завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій відповідача та визнання недостовірною вищезазначеної інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 60 ЦПК України2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності відповідача та про причинний зв`язок між моральною шкодою позивача і протиправними діями ПАТ «Дніпрогаз».

Доводи касаційної скарги позивача про те, що суди належним чином не розглянули його позовні вимоги спростовуються вищевикладеним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо судових витрат

Так, є обґрунтованими доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про помилковість стягнення судом апеляційної інстанції з нього на користь держави судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу визнання неправомірними дій відповідача щодо надання недостовірної інформації позивачу як споживачу послуг із газопостачання, а тому на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

При цьому порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

За змістом частини другої статті 88 ЦПК України 2004 року якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з нього судового збору.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо вимоги про постановлення окремої ухвали

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить постановити окрему ухвалу на суддів першої та апеляційної інстанцій у зв`язку з порушенням законодавства при розгляді справи. При цьому обґрунтувань такої вимоги позивачем не наведено.

Згідно з частиною десятою статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Судом касаційної інстанції не встановлено грубих порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати, судовий збір у розмірі

640 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович