Справа № 184/853/17
Номер провадження 2/184/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Гукової Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Батрак Л.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (вул. Грушевського,1Д, м. Київ, 01001, для листування: вул. Набережна Перемоги,50, м. Дніпро, 49094) до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, в якій посилався, згідно наданих уточнень, на те, що між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н від 22.05.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення сум отриманого кредиту не виконала, станом на 16.03.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 29047,90 грн., стягнення якої є предметом даного судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, згідно наданих уточнень, підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на мотиви описані в позовній заяві.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та надали суду відзив на позов, відповідно до якого посилаються на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем згідно анкети заяви від 22.05.2008р., а відтак і відсутність юридичної підстави для стягнення боргу згідно кредитного договору, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Окрім цього, вказують пропуск позивачем позовної даності та просять застосувати наслідки її спливу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку.

У відповідності із п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності новою редакцію Кодексу.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

За умовами статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.05.2008 року ОСОБА_4 подано заяву АТ КБ "ПРИВАТБАНК", відповідно до якої остання виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна 30 днів пільговий період» із встановленням кредитного ліміту у розмірі 500 грн. із базовою відсотковою ставкою 3% у місяць. Крім того, 22.05.2008р. ОСОБА_4 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільговий період», згідно якої сторонами узгоджено тип кредитної лінії, валюту кредиту, базову відсоткову ставку у місяць по кредиту, розмір щомісячних платежів, строки внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування пені та штрафу за несвоєчасне погашення заборгованості. Копія вказаних документів знаходиться у матеріалах справи, а оригінали останніх були оглянуті у судовому засіданні.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 628 ЦК України обумовлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є саме те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Отже, договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах.

Таким чином, додержується принцип свободи договору.

Чинним законодавством передбачено укладання договору приєднання лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у Постановах від 06.02.2018 року № 755/2720/16-ц, від 07.03.2019 року № 755/18246/15-ц від 21.03.2018 року № 441/569/17.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач приєдналася до договору, шляхом підписання анкети-заяви від 22.05.2008р. та довідки про умови кредитування з умовами кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_2 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, 22.05.2008 року було укладено в письмовій формі кредитний договір на умовах, зазначених у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування.

Отже, між сторонами по справі склалися взаємовідносини, які випливають із договору кредиту та регламентуються нормами ЦК України.

З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на не укладення даного кредитного договору, суд вважає необґрунтованим.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, долучені до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані. Відповідач у судовому засіданні заперечувала факт підписання останніх.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Водночас, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З огляду на наведене, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки останні не містять підпису позичальника.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 16.03.2017 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 29047,90 грн., яка складається з 9075,51 грн. тіло кредиту; 10207,48 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 8143,58 грн. нараховано пені; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 1371,33 грн. штраф (процента складова).

Разом з тим судом встановлено, що відповідно до наявної у матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу на підставі кредитного договору від 22.05.2008 року видано кредитну картку НОМЕР_1 , яка була неодноразово перевипущена, строк дії останньої кредитної картки 875118 до 11/17.

При цьому суд враховує пояснення представника позивача щодо допущення описки в частині дати договору, а саме замість 23.05.20018р. зазначено 06.02.2008р., оскільки наявність такої описки підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме заявою-анкетою, довідкою про умови кредитування, випискою по рахунку відповідача.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» по кредитній карточці 905192 відповідачу 23.05.20018 року був встановлений кредитний ліміт у сумі 500 грн., який у подальшому неодноразово змінювався: 02.07.2013р. максимальне збільшення кредитного ліміту до 15 000 грн.

У судовому засіданні відповідач вказала, що не пам`ятає чи підписувала вона анкету-заяву про приєднання до умов та правил банку та довідку про умови кредитування саме у 2008 році. Поряд з цим зазначила, що кредитна катка у неї була, вона нею користувалась, однак коли це було сказати не може, оскільки не пам`ятає.

Свого контррозрахунку відповідач не надав.

Незважаючи на те, що відповідачем не визнається наявність заборгованості по тілу кредиту, наявність останнього підтверджується наданими позивачем і дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, випискою по рахунку, яка є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує факт здійснення операцій по картці та згідно якої вбачається зняття відповідачем готівкових коштів у банкоматі та проведення розрахунків за допомогою кредитної картки за товари та послуги із 25.05.2008р. по 24.09.2016р. включно.

З огляду на наведене, враховуючи, що відповідач фактично користувалась кредитними коштами, вчасного погашення наявної заборгованості не здійснювала, що підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, суд вважає обґрунтованою суму позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 9075,51 грн., оскільки розмір останньої відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Водночас посилання представника відповідач на безпідставне збільшення банком кредитного ліміту та перевипуск кредитної картки, що є підставою для відмови у задоволенні позову суд оцінює критично з огляду на те, що матеріали справи підтверджують фактичне користування відповідачем кредитними коштами, здійснення розрахунків за допомогою кредитної картки, у тому числі перевипущених та з урахуванням збільшеного кредитного ліміту у період з 2008р. по 2016р.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 22.05.2008 року відповідач підписала анкету заяву щодо оформлення на своє ім`я кредиту із базовою процентною ставкою 3% в місяць на залишок заборгованості (36% в рік).

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, сторонами погоджено базову відсоткову ставку в місяць (яка обчислюється на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у році)- 3%.

З розрахунку заборгованості, який наданий представником позивача станом на 16.03.2017 року, вбачається, що базова процентна ставка була збільшена з 01.04.2015 року з 36,00 відсотків річних до 43,20 відсотка річних, а з 09.04.2015 року з 43,20 відсотка річних зменшено до 42,00 відсотків річних.

Згідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували застосування сторонами у договорі змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв`язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови судам роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст.641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зважаючи на те, що Умови і Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а відтак не можуть вважатись частиною кредитного договору, а можливість зміни відсоткової ставки банком в односторонньому порядку, ані анкетою-заявою, ані довідкою про умови кредитування, які підписані відповідачем , не передбачені, суд вважає одностороннє підвищення позивачем відсоткової ставки за користування кредитними коштами з погодженої сторонами у 36% річних неправомірним.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 36,00 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку та погоджена сторонами.

Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості, розмір основної заборгованості за кредитом станом на 16.03.2017 року становить 9075,51 грн.

Заборгованість по процентах, до підвищення процентної ставки по їх нарахуванню, станом на 31.03.2015 року, становить 253,91 грн. та зменшенню не підлягає, оскільки нарахована в межах відсоткової ставки 36,00 % річних.

Згідно розрахунку поточна заборгованість за кредитним договором становить 9075,51 грн., таким чином, розмір 36,00% річних за один день прострочення становить 9,07 грн. (9075,51*36,00%:360 днів), таким чином загальний розмір заборгованості по відсотках за період з 01.04.2015 року по 16.03.2017 року становить 6485,08 грн. (9,07 грн. * 715 днів прострочення).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 6738,96 грн. - відсотки за користування кредиту в сумі 6738,96 грн. (253,91 грн. + 6485,05 грн.).

Позовні вимоги щодо стягнення решти відсотків за користування кредитними коштами до задоволення не підлягають як необґрунтовані.

Окрім цього, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вказаний висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. та відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує їх при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.05.2008 року у розмірі 17435,80 грн., яка складається з: 9075,51 грн. тіло кредиту, 6738,96 грн. - проценти за користування кредитом, 1621,33 грн. штраф, станом на 16.03.2017р.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно за ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Разом з тим, відповідно до ст..264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог та виписки по рахунку відповідача, відповідачем періодично здійснювалось погашення наявної у неї заборгованості, зокрема, востаннє таке погашення боргу мало місце 20.10.2016р. шляхом поповнення готівковими коштами своєї карти в терміналі самообслуговування: АДРЕСА_2 , Продукти, на суму 100 грн.

З огляду на наведене, оскільки мало місце самостійне погашення заборгованості відповідачем, а не автоматичне списання коштів банком в рахунок погашення наявної заборгованості, що у свою чергу свідчить про переривання строку позовної давності, а також зважаючи на дату звернення позивача із даним позовом до суду, а саме 06.07.2017 р., строк позовної даності на звернення до суду за захистом свого порушеного права ні за стягненням основної заборгованості, ні за стягненням штрафних санкцій позивачем не пропущений.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 95, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.05.2008р. в сумі 17435 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 80 коп., яка складається з: 9075,51 грн. тіло кредиту, 6738,96 грн. - проценти за користування кредиту, 1621,33 грн. штраф, станом на 16.03.2017р.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.12.2019р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова