Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 126/1105/16-ц

провадження № 61-8674св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Гулька Б. І., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року у складі суддів: Стеблюк Л. П., Колоса С. С., Сала Т. Б.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28 квітня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання недійсним з моменту укладення договору від 30 вересня 2015 року № 717106, стягнення з відповідача коштів у розмірі 76 372,70 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 2015 року між ним і ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 717106, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему «АвтоТак». Договір укладається шляхом підписання сторонами договору та додатків № 1 і № 2 до нього. Метою договору, відповідно до додатку № 1, є отримання позивачем автомобіля «ZAZ Lanos» вартістю 177 660,00 грн.

Умови договору порушують його права, як споживача. Учасник цього договору зобов'язаний сплатити вступний внесок, плату за послуги, яка визначається у відсотках від поточної ціни автомобіля, щомісячні повні внески, за рахунок яких відповідач оплачує автомобіль та формує фонд для повернення коштів, що разом становлять повні внески, частиною з яких є щомісячний внесок в оплату послуг відповідачу. Відповідач гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених договором.

Предметом оскаржуваного договору є надання послуг з адміністрування системи, що умовно називається «АвтоТак» і базується на створенні груп покупців (учасників) з метою придбання автомобілів.

При укладенні спірного договору позивач отримав від відповідача нечітку, неправдиву інформацію стосовно умов договору, порядку його виконання, тоді як за умови належного роз'яснення йому всіх умов та наслідків, він не погодився б на укладення цього договору, оскільки його умови є несправедливими стосовно нього, всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на його шкоду. Відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон), якими заборонено нечесну підприємницьку практику, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача, дії відповідача є забороненими. Спірний договір не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує його права як споживача послуг та як громадянина України, не відповідає його внутрішній волі як на момент його укладення, так і на цей час, тому підлягає визнанню недійсним.

У спірному договорі не встановлено строк дії договору, а умова про його дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії договору, оскільки суперечить частині першій статті 251 ЦК України та частини першої статті 252 ЦК України.

У порушення пункту 3 частини третьої статті 18 Закону встановлено обов'язок учасника (споживача) виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає свої.

Відповідно до умов договору система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого доходу групи. Учаснику, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов'язання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових внесків, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому асигнаційному акті, який буде проводитися у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов'язання за договором. Такий учасник користується пріоритетом в отриманні автомобіля перед іншими учасниками групи. Відповідно до частини третьої статті 18 Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з погодженою на момент укладення договору. Відповідач використав підміну поняття, сутність якого полягає в тому, що замість одного поняття вживається інше. Відповідач, застосовуючи підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля» використовує нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, тим самим порушуючи норми статті 19 Закону.

Таким чином, умовами спірного договору встановлено його обов'язок сплачувати чисті внески, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля. Загальна сума зобов'язань позивача не є фіксованою, а щомісяця збільшується. З урахуванням того, що зміст договору є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов'язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, його укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, договором порушено його права, які підлягають захисту вставленим законом способом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спірного договору є надання учаснику програми «АвтоТак» адміністративних послуг, також фінансового характеру, з метою придбання товару - автомобіля. За умови виконання учасником усіх зобов'язань, передбачених договором, зокрема сплати ціни автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі «періодичні платежі», у розмірі 0,8333% (або 1/120) від ціни автомобіля, учаснику гарантується отримання автомобіля. Отже, спірним договором передбачено щомісячну сплату внесків за товар - автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеного Договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару, як стверджує позивач. Таким чином, споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від відповідача виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений договором, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи.

Доводи позивача про введення його в оману судом першої інстанції відхилено з посиланням на те, що не залучення відповідачем до вказаної фінансової послуги власних коштів не суперечить частині п'ятій статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а факт обману позивача відповідачем спростовується тим, що позивачу передано один примірник договору і додатків до нього, які підписані позивачем і мають ствердження факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та цих документів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про задоволення позову. Визнано недійсним договір від 30 вересня 2015 року № 717106, укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «Авто Просто». Стягнуто з відповідача на користь позивача 76 372,70 грн та в дохід держави судові витрати в розмірі 7 637,00 грн.

Суд апеляційної інстанції, як на правові підстави скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, послався на статті 227, 799, 806 ЦК України, статті 1, 6, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» та дійшов висновку, що при підписанні договору між сторонами не дотримано вимог законодавства стосовно форми правочину (нотаріального посвідчення), а умови договору порушують права позивача як лізингоодержувача. Судом першої інстанції не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2016 року відповідач звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року скасувати, рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

09 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за вказаною касаційною скаргою відкрито касаційне провадження; зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року вказану справу призначено до касаційного розгляду.

13 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі зазначено, що при ухваленні рішення суду апеляційної інстанції порушено або неправильно застосовано норми матеріального права; судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи, а застосовані судом норми матеріального права не підлягали застосуванню до правовідносин сторін.

Спірний договір є договором про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», а не договором фінансового лізингу, як вказано у рішенні суду апеляційної інстанції, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а не Закон України «Про фінансовий лізинг».

Висновок суду апеляційної інстанції стосовно недійсності договору, оскільки у відповідача немає відповідної ліцензії на здійснення певної фінансової діяльності не відповідає доказам у справі, оскільки копія відповідної ліцензії долучено відповідачем до своїх заперечень на позовну заяву та є в матеріалах справи (а. с. 44, 45).

Висновок про введення позивача в оману також не відповідає матеріалам справи, оскільки в договорі поруч із текстом: «Учасник заявляє, що отримав коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе.» стоїть підпис позивача, що є свідченням його обізнаності як відносно предмету договору, так і щодо його прав та обов'язків за договором. Натомість додатковою гарантією для учасників є умова договору щодо права учасника достроково розірвати договір, якою позивач не скористався.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, оскільки позивач не посилався на порушення судом першої інстанції приписів статей 227, 799, 806 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг».

За результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції неправильно здійснено перерозподіл судових витрат.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих до суду у грудні 2016 року, позивач зазначив про безпідставність касаційної скарги та обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції. У запереченнях позивачем зазначено такі ж доводи, як у позові. Крім того, недійсність спірного договору також зумовлює те, що в порушення вимог частини другої статті 65 Сімейного кодексу України спірний договір позивач уклав без погодження з дружиною.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено угоду № 717106 про надання послуг, за якою позивач оплачує послуги відповідача з адміністрування системи з метою придбання позивачем автомобіля «ZAZ Lanos», вартістю 177 660,00 грн. Згідно з умовами вказаного договору відповідач виступає виконавцем певних послуг, а позивач є їхнім споживачем.

Предметом договору є надання учаснику послуг системи, спрямованих на придбання автомобіля. Договір укладається шляхом підписання сторонами договору, додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору. При підписанні договору учасник повинен сплатити плату за послуги пов'язані зі вступом до системи при укладанні договору в сумі 6 395,76 грн.

Положеннями договору визначено, що ТОВ «Авто Просто» є товариством, яке надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах «АвтоТак». ТОВ «Авто Просто» гарантує учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених угодою. Крім цього, підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Учасник повинен сплачувати періодичні платежі та щомісячну винагороду. При цьому товариство організовує і проводить розподільчі акти щодо надання права на отримання обраного товару та надає інформацію щодо їх результатів виключно учаснику системи.

Згідно з додатком № 1 до договору щомісячна винагорода у % 0,415+ПДВ, періодичний платіж у 0,8333%+ПДВ та винагорода за послуги пов'язані з передачею автомобіля у 3.00%+ПДВ.

Позивачем спірний договір укладено з наміром отримати автомобіль марки «ZAZ Lanos», вартістю 177 660,00 грн. Згідно з квитанцією ним сплачено ТОВ «Авто Просто» грошові кошти у загальній сумі 76 372,70 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 213 ЦПК України 2004 року передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільного процесуального закону рішення апеляційного суду не відповідає з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про визнання недійсним укладеного сторонами договору та, як наслідок, стягнення з відповідача сплачених позивачем внесків у розмірі 76 372,70 грн.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірний договір є недійсним, оскільки укладений з порушеннями норм законодавства, якими регулюються лізингові правовідносини.

За договором лізингу, відповідно до статті 806 ЦК України, одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі змістом вказаної норми права в лізинг лізингоодержувачу лізингодавець передає у користування майно, яке належить йому на праві власності або спеціально придбане ним для такої передачі. У будь-якому випадку предмет лізингу перед передачею лізингоодержувачу має належати лізингодавцю на праві власності, і передається лізингоодержувачу у користування на певний строк, з можливістю подальшого набуття права власності.

Спірним договором передбачено, що відповідач надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання в групах. Тобто, за умови виконання сторонами всіх договірних зобов'язань, учасник від третьої особи, а не від відповідача, набуває право власності, а не тимчасового користування, на замовлений ним автомобіль.

Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки змісту спірного договору, внаслідок чого висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, а також безпідставно застосував до спірних правовідносин статті 227, 799, 806 ЦК України та норми Закону України «Про фінансовий лізинг».

Предметом договору, укладеного сторонами, є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг) є фінансовою послугою.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами третьою та п'ятою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 19 спірної угоди, підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.

Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частині шостій статті 19 Закону забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Законом закріплено можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

У Законі України «Про захист прав споживачів» нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Результат аналізу пункту 7 частини третьої статті 19 Закону дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14.

Суд першої інстанції належним чином дослідив та надав оцінку наданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону, оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Суд виходив з того, що кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Доводам позивача, що умови договору є несправедливими, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, порушує вимоги статті 18 Закону суд першої інстанції надав правову оцінку та виклав відповідні мотиви у рішенні суду.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши умови договору, надав юридичну оцінку окремим пунктам договору на предмет їх несправедливості з урахуванням положень статті 18 Закону, правильно зазначив, що спірний договір укладено з дотриманням положень цивільного законодавства, і його зміст не суперечить Закону.

Доводи позивача щодо неможливості розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладення договору, спростовується тим, що право на розірвання договору закріплено як статтею 651 ЦК України, так і умовами договору.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на задоволення касаційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за перегляд справи у суді касаційної скарги підлягає компенсації за рахунок позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року скасувати.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 25 липня 2016 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» 1 577 (одна тисяча п'ятсот сімдесят сім) грн 91 коп судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: Б. І. Гулько

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І.Усик