Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 372/4859/13-ц

провадження № 61-36392 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року у складі судді Проць Т. В. та рішення апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Суханової Є. М., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 03 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 86 388 доларів 26 центів США, зі сплатою 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2017 року.

03 серпня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка їй належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 квітня 2007 року.

ОСОБА_3 , як позичальник, та ОСОБА_1 , як майновий поручитель, взяті на себе зобов`язання не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 24 вересня 2013 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 388 доларів 26 центів США, що еквівалентно

690 242 грн 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі

43 687 доларів 21 цент США, заборгованість за відсотками у розмірі

17 124 долари 26 центів США, комісія у розмірі 4 760 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 16 673 долари 26 центів США, штраф (фіксована частина) у розмірі 31 долар 29 центів США, штраф (процентна складова) у розмірі 4 112 доларів 24 центи США.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором від 03 серпня 2007 року у розмірі 86 388 доларів 26 центів США, що еквівалентно 690 242 грн 16 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією цього правочину

у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених законодавством дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просило виселити відповідачів з вищевказаної квартири.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», який мотивовано тим, що банк в односторонньому порядку без його згоди підвищив процентну ставку з 11,04 % річних до 13,08 % річних за кредитним договором від 03 серпня 2007 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», чим порушив його права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати дії банку щодо зміни в односторонньому порядку умов кредитного договору від 03 серпня 2007 року у частині збільшення з 20 листопада 2008 року відсоткової ставки

з 11,04 % річних на 13,08 % річних неправомірними; зобов`язати банк скасувати зазначену підвищену відсоткову ставку; зобов`язати банк зменшити відсоткову ставку до 11,04 % річних за користування кредитними коштами

й перерахувати відсоткову ставку.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2014 року у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 судові рішення

в касаційному порядку не оскаржувались.

Останнім рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року у розмірі 634 001 грн 23 коп. звернуто стягнення на квартиру

АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк»

з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом

з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість

у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, проте позичальник та майновий поручитель свої зобов`язання за спірним кредитним договором належним чином

не виконали, унаслідок чого виникла заборгованість за цим договором,

у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком, що відповідає умовам договору та Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 листопада 2015 року у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року

у частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року

у розмірі 43 687 доларів 24 центи США, що еквівалентно 349 060 грн 80 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі

17 124 долари 26 центів США, що еквівалентно 136 822 грн 84 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4 760 доларів США, що еквівалентно 38 032 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за користування кредитом у межах строку позовної давності

у розмірі 76 978 грн 38 коп., а всього 600 894 грн 02 коп. звернуто стягнення на квартиру

АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. У решті позову рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 липня 2015 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачі, як позичальник та майновий поручитель, належним чином не виконали, тому за цим договором утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, неможливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошового зобов`язання за спірним кредитним договором. Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає умовам договору, статтям 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення по суті спору, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України

у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року справу за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до

ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання неправомірним підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобов`язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року касаційне провадження

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання неправомірним підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобов`язання вчинити певні зупинено до закінчення перегляду

у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 205/578/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року касаційне провадження

у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення; за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визнання неправомірним підвищення процентної ставки за кредитним договором, зобов`язання вчинити певні поновлено, оскільки Велика Палата Верховного Суду ухвалила відповідне судове рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не визначено початкову ціну предмету іпотеки, у порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якими заборонено звертати стягнення на іпотечне майно, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 03 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 68 тис. доларів США зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 03 серпня 2017 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 03 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

28 лютого 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень умов кредитного договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, яку відповідачі отримали 06 березня 2013 року, однак залишили вказані вимоги позивача без реагування.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 24 вересня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 86 388 доларів 26 центів США, що

є еквівалентом 690 242 грн 16 коп., з яких: заборгованість за кредитом

у розмірі 43 687 доларів США, заборгованість за процентами в розмірі

17 124 долари 26 центів США, заборгованість по комісії у розмірі 4 760 доларів США, пеня у розмірі 16 673 долари 26 центів США, штраф (фіксована частина)

у розмірі 31 долар 29 центів США та штраф у розмірі 4 112 долари

24 центи США.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції

не відповідає з огляду на таке.

Рішення суду апеляційної інстанції переглядається у касаційному порядку

у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основногозобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя

не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 України «Про іпотеку»).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Умовами договору іпотеки, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 ,

а саме пунктом 22 передбачено у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках передбачених пунктами 16.7.1., 16.7.2.,16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Також сторони погодили іпотечне застереження, а саме визначили у договорі іпотеки обидва передбачені частиною третьою статті 36 Закону способи задоволення вимог іпотекодержателя: звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Отже, сторони погодили, що судовий спосіб захисту прав позивача чи позасудовий спосіб такого захисту на підставі виконавчого напису нотаріуса позивач, як іпотекодержатель, може застосувати лише у разі, якщо заходи позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки

не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Натомість позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки третій особі у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», тоді як суди

не встановили, що позивач використав які-небудь способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені сторонами у договорі іпотеки.

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку»), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 28 вересня 2016 року у справі

№ 6-1243цс16).

Процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону України, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя

не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше

не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») - якщо у відповідному договорі

(в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19, у якій відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі

№ 6-3034цс16, за змістом якого іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві згідно зі статтею 38 Закону України «Про іпотеку», незважаючи на те, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, судове рішення з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати у частині стягнення звернення на предмет іпотеки, відмовивши в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року

у частині задоволення позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області

від 31 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області

від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк