Справа №265/6773/17
Провадження №2/265/47/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Хайтулової Я.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні,

за участю представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні. В обґрунтування позову посилався на те, що згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29.05.2017 року за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину транспортного засобу «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (надалі спірний автомобіль), після смерті сина ОСОБА_5 .27 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні. В обґрунтування позову посилався на те, що згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29.05.2017 року за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину транспортного засобу «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (надалі спірний автомобіль), після смерті сина ОСОБА_5 .

Інші 2/3 частини спірного автомобіля на час подання позову по цивільній справі №265/725/17 належали відповідачу ОСОБА_2

Позивач не користувався та не користується спірним автомобілем, оскільки він знаходиться у фактичному постійному користуванні ОСОБА_2

Позивач неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з приводу купівлі-продажу належної йому 1/3 частки спірного автомобіля, оскільки в інший спосіб спільне користування цим автомобілем є неможливим, зокрема і з тих підстав, що ОСОБА_2 постійно проживає у м АДРЕСА_1 , в той час як позивач постійно проживає у м.Бахмут.

Проте відповідач ОСОБА_2 жодним чином не реагує на пропозиції позивача, що змусило його звернутися до суду за захистом свого цивільного права, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошової компенсації в рахунок припинення права власності на частку в розмірі 1/3 в автомобілі, що належить позивачу.

Також позивач зазначив, що ухвалою про забезпечення позову від 28.02.2017 року по цивільній справі №265/725/17 було частково задоволено його заяву про забезпечення позову та накладено арешт на 1/3 частину у праві власності на спірний автомобіль. Копію ухвали для негайного виконання в межах своєї компетенції направлено судом до Лівобережного ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області.

Проте, за наявною у позивача інформацією, ОСОБА_2 14.02.2017 року відчужила спірний автомобіль своїй матері ОСОБА_4 .

Згідно зі звітом №32-12-16 про оцінку транспортного засобу від 14.12. 2016 р., підготовленого СПД ОСОБА_6 , який є судовим експертом - автотоварознавцем, ринкова вартість спірного автомобіля складає 184858,00 грн.

У зв`язку з цим позивач вказував, що він має право на грошову компенсацію, яка відповідає належній йому частці у майні та становить 61619,30 грн. (184858/3 = 61619,30).

Враховуючи вищенаведене, позивач вважав, що присудження йому грошової компенсації від відповідача за частку у майні не буде надмірним тягарем для неї та належним чином захистить його цивільні права, як співвласника майна, будь-яким чином виділення в натурі частки зі спірного автомобіля є неможливим, оскільки він належить до неподільного майна згідно ч.2 ст.183 ЦК України, та спірний автомобіль знаходиться у фактичному та постійному користуванні відповідача.

Посилаючись, зокрема на ст.41 Конституції України, п.6 ст.ст.3, 11, 15 ч.2 ст.183, ч.3 ст. 358, ч.1 та 2 ст.364 ЦК України, просив суд: присудити йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію за частку у спільному майні, шляхом припинення його права власності на 1/3 частку транспортного засобу «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову компенсацію вартості 1/3 частки вказаного вище автомобіля у розмірі 61619 грн. 30 коп.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3 повністю підтримали зміст позовних вимог та надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Крім того представник позивача зазначав, що не може бути прийнято до уваги звіт № 25 від 22.03.2018 року про оцінку транспортного засобу, який було надано відповідачкою, оскільки даний звіт зроблений особою без відповідного дозволу та без надання розрахунків вартості автомобіля в звіті, та на замовлення особою, яка не є власником автомобіля, тому просив суд прийняти до уваги звіт про оцінку транспортного засобу, який було надано позивачем.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що заперечує проти позову в частині стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні саме в розмірі 61619,30 гривень. Вона готова компенсувати 1/3 частину вартості спірного автомобіля, але виходячи з реальної його вартості на момент розгляду справи.

Крім того зазначила, що 30.09.2008 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 (сином позивача), з котрим разом прожили вісім років і спільно вели домашнє господарство.

25.11.2013 року за спільні кошти, які були зароблені під час подружнього життя, з ОСОБА_5 вони придбали у власність вживаний автомобіль «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Автомобіль зареєстрували на її ім`я. Чоловік ОСОБА_5 був вписаний у свідоцтво про реєстрацію як особа, що має право користуватися автомобілем.

Ніхто із близьких родичів коштів на придбання спірного автомобіля не давав, у тому числі і позивач. Спірний автомобіль використовувався виключно для сімейних цілей. ОСОБА_5 дуже слідкував за автомобілем, тримав його завжди у належному стані. Своєчасно проводив регламентовані інструкцією роботи по технічному обслуговуванню.

У травні 2016 року позивач перед смертю ОСОБА_5 , за її згоди забрав у неї (в місто Бахмут) спірний автомобіль для його наступного продажу, так як були необхідні кошти на лікування чоловіка від онкологічного захворювання. Для цього відповідач ОСОБА_2 надала позивачу генеральну довіреність для продажу автомобіля.

29.06.2016 року чоловік відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 помер. Після смерті чоловіка необхідність у продажу спірного автомобіля відпала і вона попросила позивача повернути спірний автомобіль назад. Однак позивач відмовив їй у поверненні автомобіля.

Для повернення спірного автомобіля ОСОБА_2 звернулася до Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області із заявою про вчинення позивачем злочину, передбаченого ст.356 КК України. За вказаним фактом відомості були внесені до ЄРДР №0003137 від 14.10.2016 року за ст.356 КК України. У січні 2017 року поліція повернула їй вказаний автомобіль.

ОСОБА_2 вказувала, що технічний стан спірного автомобіля після повернення став набагато гіршим, ніж він був до того моменту, коли його забрав позивач. Вказаний факт підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.12.2016 року, складеного працівниками поліції, де чітко зафіксовані пошкодження автомобіля у момент його затримання.

У зв`язку з цим ринкова ціна, яка визначена позивачем від 14.12.2016 року до подачі позову, для ОСОБА_2 є сумнівною, тим паче, що вона визначалась півтора року тому, без її участі. Тобто, вона не була присутня під час оцінки (визначення) вартості автомобіля.

Про існування вартості (суми) автомобіля в розмірі 184858,00 грн. ОСОБА_2 стало відомо лише після отримання у суді копії позовної заяви.

Після того, як вона забрала автомобіль, на його ремонт та техобслуговування, вона витратила понад 8000,00 гривень.

Врегулювати спору у досудовому порядку виявилося не можливим.

Домовитися із позивачем про добровільну компенсацію йому 1/3 частки у спільному майні (спірному автомобілі) ОСОБА_2 не вдалося через те, що позивач не хоче йти на компроміс, пропозиція ОСОБА_2 сплатити компенсацію рівними частинами на протязі певного часу (за взаємною домовленістю) тільки після нової оцінки вартості автомобіля для позивача є неприйнятною.

Вказувала, що на момент розгляду справи ринкова вартість автомобіля складає 111367,50 грн., що підтверджується звітом про оцінку транспортного засобу №25 від 22.03.2018 року.

Отже, з урахуванням нової вартості автомобіля, 1/3 частка компенсації, яку вона повинна виплатити позивачу, складає суму в розмірі 28000,00 гривень, з урахуванням 8000,00 грн., які вона витратила на ремонт після того, як забрала автомобіль (за допомогою поліції) у позивача.

Зазначала, що вона готова виплатити вказану суму рівними частинами по 400,00 гривень щомісячно на протязі п`яти років, іншої можливості (одноразово, такою сумою) задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, у неї, на жаль, не має.

Вважала, що наведені в позові обставини в частині стягнення грошової компенсації за 1/3 частку у спільному майні, а саме в розмірі 61619,30 грн. є несправедливими з урахуванням всіх обставин справи, а отже безпідставними і необґрунтованими, оскільки викладені у безальтернативній формі для неї, яка не має фінансової можливості повністю задовольнити вимоги позивача у такому вигляді та розмірі.

Посилаючись, зокрема на ст.3 ЦК України, п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», просила суд відмовити позивачу - ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації за частку у спільному майні саме у розмірі 61619,30 грн., а судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти солідарно на сторони у справі.

У судовому засіданні відповідачка повністю підтримала зміст відзиву та надала пояснення аналогічні змісту відзиву. В подальшому, протягом розгляду справи позивачка у судове засідання, будучи неодноразово належним чином повідомлена про день та час слухання справи, не з`явилася, тому суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, розглянув справу без її участі на підставі наявних у справі даних та доказів.

15.08.2018 року, під час судового розгляду, позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заявили суду клопотання про виключення з кола відповідачів ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_2 проти такого виключення не заперечувала.

Ухвалою суду від 15.08.2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, вищевказане клопотання сторони позивача було задоволено та виключено ОСОБА_4 . з кола відповідачів по справі.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 08.11.2013 року зареєструвала право власності на транспортний засіб «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що було видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту №32-12-16 про оцінку транспортного засобу, складеного станом на 14.12.2016 року, ринкова вартість автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на датку оцінки становить 184858,00 грн.

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.05.2017 року по справі №265/752/17, за ОСОБА_2 було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частини транспортного засобу «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту №25 про оцінку транспортного засобу, складеного станом на 22.03.2018 року, ринкова вартість автомобіля «Skoda Fabia Combi 1.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 на датку оцінки становить 111367,500 грн.

Таким чином, суд робить висновок, що транспортний засіб «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, а співвідношення їх часток становить 2/3 та 1/3 відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частина 1 ст.183 ЦК України передбачає, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

В той же час, ч.2 цієї статті встановлює, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суд вважає, що транспортний засіб «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу технічних характеристик та функціональних особливостей є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. А тому робить висновок, що позивач ОСОБА_1 має право на одержання від ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки.

Доказів того, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній частковій власності, суду не надано.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 за №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998 за №15) в ході вирішення питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. При цьому, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

З урахуванням вказаного, враховуючи права та інтереси обох співвласників спірного автомобіля, враховуючи поточну цінову динаміку на автомобільному ринку та постійну зміну вартості транспортних засобів, при визначенні розміру грошової компенсації вартості частки спірного автомобіля, суд приймає до уваги саме звіт про оцінку транспортного засобу, наданий відповідачем ОСОБА_2 , оскільки дата його складання (28.03.2018 рік) є більш актуальною у порівнянні зі звітом, наданим позивачем ОСОБА_2 (14.12.2016 рік), а отже на думку суду більше відповідає вимогам справедливості та розумності.

При цьому суд відхиляє твердження представника позивача ОСОБА_3 про те, що звіт №25 про оцінку транспортного засобу, складений станом на 22.03.2018 року, який надано відповідачкою, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки в даному звіті зазначені дані оцінювача, свідоцтво оцінювача, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, аналогічні відомостям, які зазначені в звіті № 32-12-16, який наданий суду позивачем, що на думку суду надає право оцінювачу ОСОБА_7 проводити оцінку транспортного засобу, а тому суд прийняв до уваги при вирішенні спору по суті саме звіт, який було надано відповідачкою.

Суд також відхиляє твердження представника позивача, що проведення оцінки транспортного засобу було замовлено не власником автомобіля, що на думку представника, є підставою для відхилення судом цього звіту при вирішенні спору по суті, оскільки на момент проведення даної оцінки ОСОБА_4 , на замовлення якої було проведена оцінка автомобіля, була відповідачкою по даній цивільній справі, яка відповідно до ст. 106 ЦПК України має право подати до суду висновок експерта, складений на її замовлення.

Таким чином, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація за вартість частки спірного автомобіля у розмірі 37122,50 грн. (111367,50/3).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; податковий номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; податковий номер НОМЕР_4 ) грошову компенсацію у розмірі 37122 (тридцять сім тисяч сто двадцять дві) гривні 50 копійок, за право на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на транспортний засіб «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

З дня отримання грошової компенсації у розмірі 37122 (тридцять сім тисяч сто двадцять дві) гривні 50 копійок, припинити за ОСОБА_1 право на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на транспортний засіб «Skoda Fabia Combi 1.4» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Це рішення набирає законної сили, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Представник позивача Гуревич Родіон Геннадійович, який діє за довіреністю, зареєстрованою в реєстрі № 464, від 11.09.2017 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст цього рішення складено 20 травня 2019 року.

Суддя О.О. Костромітіна