УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2019 року Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Заводського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 29 червня 2018 року за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення суми державного мита, -

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшло відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Заводського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 29 червня 2018 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_2 за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Відповідно до зазначеного рішення суду, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно дитини, а також стягнуто на користь держави державне мито в розмірі 73,50 руб.

У судове засідання ОСОБА_2 не зявився, направив на адресу заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в частині стягнення з нього державного мита в розмірі 73,50 руб. Національного Банку Республіки Білорусь.

У звязку з цим, суд на підставі частини 5 статті 467 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до резолютивної частини рішення суду Заводського району м.Мінськ Республіки Білорусь від 29 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно дитини Мирослави, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнуто на користь держави державне мито в розмірі 73,50 руб.

Рішення суду набрало законної сили 20 липня 2018 року.

Згідно довідки судді Заводського району м.Мінськ № 02-01/366 від 25 березня 2018 року, відповідач ОСОБА_2, про дату та місце розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, повідомлений належним чином шляхом вручення відповідних повідомлень за положенням Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року.

Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР Україна ратифікувала Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписану 22 січня 1993 року у місті Мінську та взяла на себе зобов'язання визнавати і виконувати рішення, винесених на територіях держав-учасниць Конвенції, передбачені пунктом «а» статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов'язань. Республіка Білорусь є однією з Договірних Сторін у вказаній Конвенції.

Відповідно до статті 51 Конвенції кожна із Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань; рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Статтею 54 Конвенції встановлено, що клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Подане клопотання та документи відповідають вимогам Конвенції, обов'язок виконання якої взяла на себе Україна, та статті 466 ЦПК України.

Передбачених статтею 468 ЦПК України підстав для відмови у задоволенні клопотання у судовому засіданні не встановлено.

Суд бере до уваги, що особою ОСОБА_2 підтверджено факт ухвалення судом Заводського району м.Мінськ Республіки Білорусь рішення про позбавлення його батьківських прав, а також надано згоду на примусове виконання вказаного рішення суду в частині стягнення присудженої судом суми державного мита в розмірі 73,50 руб.

Оскільки сума стягнення в рішенні суду Республіки Білорусь зазначена в іноземній валюті, то суд відповідно до частини 8 статті 467 ЦПК України, визначає суму стягнення в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали 19 березня 2019 року (12.8356 руб.), та виходячи з розрахунку вважає за необхідне визначити суму стягнення державного мита в розмірі 943,42 грн.

Клопотання в частині стягнення з ОСОБА_2 суми державного мита в іноземній валюті (білоруський рубль, долар США, євро) задоволенню не підлягає, оскільки це суперечить вимогам ч.8 статті 467 ЦПК України.

У звязку з цим подане клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 467-470 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Заводського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 29 червня 2018 року за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав в частині стягнення суми державного мита задовольнити частково.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Заводського району м. Мінськ Республіки Білорусь від 29 червня 2018 року за цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в частині стягнення з ОСОБА_2 суми державного мита на користь Республіки Білорусь в розмірі 943,42 грн .

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.

Після набрання ухвалою законної сили видати виконавчий лист.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_3