КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року місто Київ.

Справа 761/1386/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9583/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

при секретарі Миронюк І.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року (у складі судді Фролової І.В., повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа - філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження.

Просила суд визнати припиненим приватне обтяження рухомого майна, що зареєстроване 04 лютого 2016 за №15685011, об`єктом якого є автомобіль легковий FiatDUCATO 2003 р.в., колір сірий, VIN:НОМЕР_1 , тип - загально легковий, вантажно-пасажирський - В, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а також зобов`язати відповідача подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення такого обтяження.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником транспортного засобу Fiat DUCATO 2003 р.в., VIN: НОМЕР_1 , який придбано нею 06 червня 2015 року у ОСОБА_2 28 серпня 2015 року транспортний засіб було знято з реєстраційного обліку та зареєстровано за позивачем. Під час реєстрації автомобіля будь-які обтяження щодо нього були відсутні, однак, 04 лютого 2016 року реєстратором Філія міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» зареєстровано обтяження за № 15685011, підстава - договір застави транспортного засобу № 1Н/2008/980-МКС/76/3А від 14 серпня 2008 року. Таким чином, позивач вважає, що йому, як власнику рухомого майна, створені перешкоди у вільному здійсненні його права власності шляхом реєстрації обтяження на автомобіль, а тому звернувся із відповідним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа - філія міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 06 червня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання про розподілу судових витрат.

Зазначає, що суд не звернув уваги, що на час відчуження автомобіля Позивачу на оплатній основі на підставі довідки-рахунку, в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього транспортного засобу, що мало істотне значення для прийняття рішення.

Посилається на правові норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 25 Постанови КМУ №830 від 05.07.2004 року в якій визначено, що записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Вказує, що саме за таких обставин запис від 13 квітня 2009 року, було вилучено з реєстрів 13 жовтня 2014 року (з урахуванням шести місяців), що й підтверджується наданим витягом позивача.

Крім того судом не перевірено чи подавались Відповідачем заяви до Третьої особи з приводу подовження строку дії обтяження з моменту закінчення п`ятирічного терміну по дату придбання транспортного засобу.

Тому вважає, що суд не повно з`ясував обставини справи, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не перевірив обставини на які посилався позивач з наданими сторонами доказами, що призвело, до ухвалення оскаржуваного рішення.

Ухвалою від 11 червня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 23 липня 2019 року відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

12 липня 2019 року до апеляційного суду від скаржника ОСОБА_1 надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи листа Філії міста Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» за вих.. № 1197/41-09 від 18.06.2019 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Представник банку проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Філії м. Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» до апеляційнго суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником автомобіля Fiat DUCATO 2003 р.в., колір сірий, VIN:НОМЕР_1 , тип - загально легковий, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . (а.с.5)

У відповідності до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 57284293 від 23 жовтня 2018 року, на вказаний транспортний засіб 04 лютого 2016 року зареєстровано обтяження, а саме заставу рухомого майна, на підставі Договору застави № 1Н/2008/980-МКС/76/3А від 14 серпня 2008 року. (а.с. 9)

У відповідності до Договору застави транспортного засобу 1Н/2008/980-МКС/76/3А від 14 серпня 2008 року, що укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 , заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за Кредитним договором № 1Н/2008/980-МКС/76 від 14 серпня 2008 року та додаткових угод до нього, що укладений між Заставодержателем та Заставодавцем щодо повернення кредитних коштів у строк до 13 серпня 2013 року у розмірі 48 000,00 грн. та відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 20,4% річних за строковим кредитом і 40,8% річних за простроченим кредитом, збитків, пені, штрафів та інших витрат, передає в заставу Заставодержателю автомобіль, який належить Заставодавцю на праві приватної власності, а саме вантажний вантажопасажир, марка FIAT модель DUCATO, рік випуску - 2003, сірого кольору, заводський номер кузова № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований Нововолинським МРЕВ при УДАІ УМВС України у Волинській області 05 липня 2008 року, який належить ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_6, виданого тим же МРЕВ.

Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстру обтяжень рухомого майна № 23193736 від 13 квітня 2009 року, автомобіль FIAT DUCATO, реєстраційний номер НОМЕР_5 , перебуває під заставою, обтяжувачем зазначено ВАТ КБ «Надра».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено відсутність запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про перебування автомобіля під заставою на момент його відчуження боржником, позивач мав право перевірити відповідні відомості перед купівлею транспортного засобу, при цьому, застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, так як він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом.

Оскільки на момент відчуження транспортного засобу боржником ОСОБА_4 в 2010 році, що було встановлено на підставі пояснень представника позивача та вбачається з біржової угоди, обтяження було зареєстроване, ОСОБА_2 , який придбав автомобіль та в подальшому відчужив його позивачці в 2015 році мав можливість перевірити це обтяження, відсутні підстави вважати, що саме банк, до якого позивається позивачка порушив її права.

Доводи апеляційної скарги про те, що записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Правові наслідки реєстрації обтяження визначені у статті 12 вказаного Закону, зокрема, що реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно зі частинами п`ятою, шостою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» визначено випадки припинення застави, зокрема, і у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Позивачем не було надано доказів, що банк звертався з відповідною заявою про припинення обтяження, яке існувало станом на листопад 2010 року, коли автомобіль продавався боржником ОСОБА_2 , який є продавцем, в свою чергу цього ж автомобіля позивачу.

Зобов`язання, яке було забезпечено транспортним засобом не виконано, а відповідно позивач не довів настання обставин, які є підставою для припинення застави, також не довів, що з реєстру обтяження запис був виключений через шість місяців після припинення застави.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 25 Постанови КМУ №830 від 05.07.2004 року є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Посилання на те, що в 2015 році, коли позивач купував автомобіль обтяження в реєстрі не було, а відповідач в межах п`ятирічного строку не здійснив відновлення обтяження правового значення не має з огляду на те, що предмет застави був відчужений в 2010 році під час дії обтяження, без згоди заставодержателя, що свідчить про те, що предмет застави вибув з його володіння без згоди банку.

При цьому позивач звернувся з позовом лише до банку, а тому мав довести, що саме неправомірною поведінкою відповідача порушуються його права.

Разом з тим, за вищенаведених обставин, не встановлено, що внаслідок неправомірних дій заставодержателя, порушені права нового власника автомобіля.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №23193736 від 13.04.2009 року, транспортний засіб FIATDUCATO AC0255FH 2003 р.в. на момент його відчуження боржником, перебував у заставі ПАТ «КБ «Надра».

Враховуючи, що запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача, колегія суддів не вбачає наявність правових підстав до задоволення вимог ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: М.М.Іванченко

С.М.Рубан С.М.