КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року місто Київ.

Справа 359/8077/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6202/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк ( Задерей) І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року (у складі судді Борця Є.О., повний текст судового рішення складено 18 лютого 2019 року )

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . За час свого життя він не склав заповіт, після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, а також ОСОБА_1 за правом представлення. Вони своєчасно прийняли спадщину. Водночас, спадкодавець був інвалідом, прикутим до ліжка. Він перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Відповідач ухилявся від надання такої допомоги. Догляд за спадкодавцем здійснював лише позивач. Тому ОСОБА_4 просить суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, 12 березня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилався на судову практику та норми статті 1224 ЦК України, згідно якої усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Разом з тим в суді першої інстанції не встановлено сукупність обставин, які відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України є підставами для усунення від спадкування.

Зазначив, що покази свідків, надані в судовому засіданні, правового значення для вирішення даної справи не мають у розумінні встановлених під час розгляду справи обставин. З наданих показів свідків не вбачається підтвердження факту потреби спадкодавця в отриманні допомоги саме від відповідача та ухилення ним від надання допомоги своєму дідусеві. Та обставина, що онук не регулярно бачився зі своїм дідусем не свідчить про факт умисного ухилення онука від надання допомоги.

В матеріалах справи міститься лист оператора мобільного зв`язку - ПрАТ «Київстар», який підтверджує регулярність спілкування між онуком та дідусем та є контраргументом до показів свідків, які посилались на відсутність спілкування між відповідачем та спадкодавцем.

Також посилався на ряд обставин, які не досліджувались судом першої інстанції та не були ним враховані при прийнятті рішення в даній справі.

Таким чином, судом першої інстанції не було встановлено сукупності трьох необхідних обставин, які в розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України є обов`язковими для вирішення питання про усунення від спадкування. У зв`язку з чим зроблено передчасний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що її батько ОСОБА_3 протягом останніх років свого життя потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та лікуванням онук ОСОБА_1 не займався і не бажав цього робити, хоча мав таку можливість.

Відповідач в неодноразових судових засіданнях визнавав всі обставини, на які позивач посилалась в позовній заяві, а саме стосовно того, що він має у власності імпортний автомобіль, разом з сім`єю неодноразово виїжджав на відпочинок, в т.ч. за кордон, тобто він був досить забезпеченою людиною, а також що його місце роботи знаходилось недалеко від нашого будинку та він достовірно знав про безпорадний стан свого рідного діда, який останні три роки був практично сліпим та прикутим до ліжка.

Також вважає, що в даному випадку ОСОБА_1 , будучи неодноразово попередженим про необхідність подання доказів тільки до суду першої інстанції, подав в апеляційну інстанцію додаткові докази, зловживає своїми процесуальними правами, так як він позбавив позивача можливості своєчасно заперечувати проти них та доводити, що відповідач знав про важку хворобу діда та про жалюгідний фінансовий стан позивача, що він має пристойний дохід, практично щоденно користується власним автомобілем, неодноразово виїжджав з своєю сім`єю на дорогі курорти за кордон та був забезпеченою особою.

Проти прийняття таких доказів заперечувала та просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року - без змін.

В судових засіданнях апеляційного суду відповідач та його представник доводи скарги підтримали.

Позивач та її представник заперечували проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30 березня 2017 року (а.с.18, 36 зворот).

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру №48517036 від 24 липня 2017 року (а.с.44 зворот) вбачається, що за час свого життя ОСОБА_3 не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснюється за законом.

ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_3 та спадкоємицею першої черги за законом. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24 лютого 1957 року (а.с.41) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 7 квітня 1979 року (а.с.41 зворот).

Як вбачається з ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_5 та онуком ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 4 вересня 1982 року (а.с.47 зворот) та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 4 травня 1952 року (а.с.45). Водночас, з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 6 січня 1999 року (а.с.46) вбачається, що ОСОБА_5 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця обставина свідчить про те, що за правом представлення відповідач також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його діда ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1270 цього ж Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що 24 липня 2017 року ОСОБА_2 подала до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття нею спадщини (а.с.36). 3 серпня 2017 року ОСОБА_1 також подав до цієї ж нотаріальної контори заяву про прийняття ним спадщини (а.с.45 зворот).

З огляду на це суд встановив, що обидва спадкоємці першої черги за законом вчасно прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими такі обставини:

З копії довідки завідуючого відділенням Київської міської онкологічної лікарні від 25 липня 2008 року (а.с.15) вбачається, що ОСОБА_3 хворів раком прямої кишки та страждав на обтураційну товстокишкову непрохідність пухлинного ґенезу. Крім того, йому була встановлена перша група інвалідності по зору, він потребував сторонньої допомоги. Це підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №0431171 від 22 травня 2015 року (а.с.17).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працювала дільничною медсестрою та неодноразово обстежувала ОСОБА_3 Вона стверджує, що ОСОБА_3 був тяжко хворим: він хворів раком та майже нічого не бачив. Останні три - чотири роки він взагалі був прикутим до ліжка та не міг самостійно рухатись. ОСОБА_2 доглядала за ним. Він неодноразово вихвалявся, що йому дуже повезло з дочкою. Онук ОСОБА_1 ніколи не доглядав за дідом.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він працює лікарем та неодноразово обстежував ОСОБА_3 Спадкодавець хворів гіпертонією, ішемічною хворобою серця, енцефалопатією. На його тілі був облаштований калоприймальник. Крім того, він мав серйозні проблеми із зором: у нього були операції на очах. Не зважаючи на це, стрімко прогресувало падіння зору. ОСОБА_3 не міг навіть вийти на вулицю та потребував постійної сторонньої допомоги. Лише ОСОБА_2 доглядала за батьком та витрачала чималі грошові кошти на його лікування. Онук ОСОБА_1 ніколи не доглядав за дідом та не допомагав йому.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є родичкою та бачила ОСОБА_3 за два тижні до його смерті. Він був у дуже поганому стані та майже нічого не бачив. За ним доглядала лише ОСОБА_2 Вона неодноразово просила племінника посидіти з його дідом. Однак ОСОБА_1 тільки мовчав та ніколи не приймав участь у догляді за ним. ОСОБА_3 неодноразово скаржився на те, що онук не відвідував його.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що вона є сусідкою та неодноразово відвідувала ОСОБА_3 . Він був прикутим до ліжка та не міг навіть себе обслуговувати. ОСОБА_2 доглядала за батьком, придбавала для нього памперси та лікарські засоби. ОСОБА_3 неодноразово скаржився на те, що він нікому не потрібен, крім дочки. Онук ОСОБА_1 ніколи не доглядав за дідом та не допомагав йому.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона була знайома з ОСОБА_3 . У нього назовні була виведена «кишка», він дуже погано бачив. ОСОБА_3 не міг самостійно пересуватись та обслуговувати себе. За ним доглядала лише дочка ОСОБА_2 . Онук ОСОБА_1 ніколи не приймав участь у догляді за дідом та не допомагав йому.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_11 показала, що вона була знайома з ОСОБА_3 . Він був прикутим до ліжка та дуже погано бачив. ОСОБА_2 доглядала за ним. Він неодноразово скаржився на те, що онук ОСОБА_1 навіть не відвідував його.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона допомагала позивачу доглядати за ОСОБА_3 . Він був прикутий до ліжка, у нього був облаштований катетор для виведення кала з організму. Крім того, він мав дуже поганий зір. ОСОБА_3 не міг самостійно пересуватись та обслуговувати себе. За ним доглядала лише дочка ОСОБА_2 ОСОБА_1 ніколи не брав участь в догляді за дідом. ОСОБА_3 неодноразово скаржився на те, що він скучав за онуком.

На підставі вищенаведених доказів, суд першої інстанції вважав встановленими обставини перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, що він потребував сторонньої допомоги, а його онук ОСОБА_1 умисно ухилявся від надання такої допомоги.

Дослідивши надані суду докази, апеляційний суд встановив, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими доведені не були.

Так, виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року (далі - Постанова), безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Лише умисне, свідоме ненадання допомоги спадкодавцеві при наявності можливості надавати таку допомогу є підставою для усунення особи від права на спадкування.

Тобто для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, у відповідності до вказаних норм закону позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем умисних дій, які свідчили про його ухилення від надання допомоги спадкодавцю.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач пояснила, що вона декілька разів телефонувала відповідачу , не стільки з проханням надати допомогу по догляду, як з проханням приїхати і поспілкуватись з дідусем, який сумував за онуком і хотів бачити його частіше.

Допитані свідки повідомили суду обставини, які свідчили про факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, проте, вказана обставина відповідачем не заперечувалась.

При цьому заслухавши покази свідків під час апеляційного розгляду судом не було встановлено , що свідками надавались пояснення з приводу того, що спадкодавець, або позивачка звертались до відповідача з проханням надання матеріальної допомоги на ліки, а також вчинення ним конкретних дій по догляду за хворою людиною та відмови відповідача надавати таку допомогу.

Покази свідка ОСОБА_8 , яка показувала, що була присутня при телефонній розмові позивача з відповідачем з приводу догляду за дідом не є достовірними та достатніми доказами того, що відповідач відмовився надати допомогу, оскільки вказана обставина відома свідку зі слів позивачки, яка повідомила, що онук їй відмовив.

Інших доказів, які б доводили умисне ухилення відповідача від надання допомоги (матеріальної або ж по догляду) позивачем суду не надавалось.

Та обставина, що відповідач майже не спілкувався з хворим дідусем( при цьому позивач не заперечувала, що відповідач декілька разів дідуся відвідав), не може свідчити про умисне ухилення відповідача від догляду та матеріальної допомоги спадкодавцю.

Відповідач заперечував, що дідусь звертався до нього за будь-якою матеріальною допомогою. Та пояснював, що коли дідусь просив його приїхати і щось допомогти він приїздив і допомогав, зокрема на його прохання він ремонтував сейф. Також відповідач категорично заперечував, що позивачка зверталась до нього з проханням вчинити конкретні дії по догляду за дідусем і він їй відмовляв. Не звертався до нього і дідусь, який по телефону з ним спілкувався, що підтверджується роздруківкою з телефонних розмов.

Суд першої інстанції не врахував ту обставину, що позивач є дочкою спадкодавця, проживала з ним постійно в одному будинку, відповідно відповідачу достовірно було відомо, що за хворим дідусем доглядає його дочка, а тому не вчинення дій відповідачем по догляду за спадкодавцем за недоведеності, що останній звертався за такою конкретною допомогою (матеріальною, чи по догляду) не може свідчити про наявність умислу в діях останнього, а відповідно і про факт свідомого ухилення від надання допомоги спадкодавцю, який перебував у безпорадному стані.

Судом також встановлено та не заперечувалось позивачем, що у відповідача 10 жовтня 2015 року народилась дитина і останній один утримував свою сім`ю, відповідно не мав достатньо фінансових можливостей та часу часто відвідувати хворого дідуся.

Доводи, викладені у відзиві з приводу відвідування відповідачем дорогих курортів, та наявності у нього високого матеріального рівня забезпеченості є недоведеними. Недоведено також і розмір витрат, які були проведені та необхідні для лікування спадкодавця, а також недоведено, що ці витрати не покривались доходами самого спадкодавця .

Таким чином, оскільки позивачем не було доведено сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; потреба спадкодавця в допомозі цієї особи, а доведено лише факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, правових підстав для усунення відповідача від права на спадщину на підставі ст.1224 ЦК України, у суду не було.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказані норми, а також те, що суд вважав встановленими обставини, які позивачем доведені не були, під час розгляду справи порушив норми процесуального права, рішення районного суду необхідно скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору за подання апеляційної скарги здійснюєтьсявідповідно до ст. 141 ЦПК України та покладається на позивача.

З ОСОБА_2 на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. за подачу ним апеляційної скарги.

Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 грн. 60 коп.

Реквізити сторін :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , адреса проживання: АДРЕСА_1

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 липня 2019 року.

Головуючий: О.В. Желепа

Судді: С.М.Рубан

М.М.Іванченко