Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 751/2500/17-ц

провадження № 61-30794св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Бобрової І. О., Мамонової О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 14 квітня 2006 року підписала заяву № DNH4KP32160005, яка разом із Умовами надання кредиту фізичним особам «Рострочка» складає між нею і банком договір, умови якого відповідач не виконала.

У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 24 січня 2017 року має заборгованість у сумі 83 409,79 грн, яка складається із:

2 715,90 грн - заборгованість за кредитом, 20 656,33 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 55 589,47 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 500,00 грн - штраф (фіксована частина) і

3 949,09 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини та статті 526, 527, 530, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2017 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, враховуючи, що останній платіж здійснено у січні 2007 року, а з позовом банк звернувся лише у травні 2017 року.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк»задоволено. Рішення Новозаводського районного суду

м. Чернігова від 01 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2006 року

№ DNH4KP32160005 станом на 24 січня 2017 року в сумі 5 712,23 грн - за відсотками, пеня - 8 898,85 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 14 квітня 2006 року № DNH4KP32160005 за період із 14 квітня 2006 року до 24 січня 2017 року, проте задоволенню підлягають вимоги у межах строку позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у заяві на видачу кредитних коштів та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам не зазначено про можливість стягнення штрафних санкцій та пені поза межами строку дії кредитного договору, а оскільки сторони погодили кінцевий строк виконання зобов`язання, а саме до

14 квітня 2008 року, тому кредитор мав право протягом 5 років (Умовами збільшений строк позовної давності) для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, тобто до 14 квітня 2013 року, проте звернувся до суду лише у квітні 2014 року. Крім того, неможливим є стягнення пені як штрафної санкції у розмірі, що перевищує суму основного боргу, оскільки це суперечить рішенню Конституційного Суду України

від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно із заявою позичальника 14 квітня 2006 року

№ DNH4KP32160005 ОСОБА_1 отримала у АТ КБ «ПриватБанк», строковий кредит у сумі 3 894,80 грн строком на 24 місяці з відсотковою ставкою 2,09 % на місяць. У вказаній заяві, яка підписана сторонами, зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідач погодилася, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає між сторонами кредитно-заставний договір.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 24 січня 2017 року у відповідача перед банком утворилась заборгованість у сумі 83 409,79 грн, яка складається із:

2 715,90 грн - заборгованість за кредитом; 20 656,33 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 55 589,47 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи, відповідно до пункту 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам; 500,00 - штраф (фіксована частина);

3 948,09 грн - штраф (процентна складова).

Пунктом 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачена відповідальність сторін, де зазначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених заявою та пунктами 3.2.2, 3.2.3 цих умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1,00 грн за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн + 5 % від суми заборгованості. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов`язань, передбачений пунктами 5.1, 5.2, 5.3 цих умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне бути виконане позичальником. Терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Апеляційний суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що позивачем доведена наявність заборгованості за договором від 14 квітня 2006 року

№ DNH4KP32160005 за період із 14 квітня 2006 року до 24 січня 2017 року, проте задоволенню підлягають вимоги у межах строку позовної давності.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050

ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та

від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції про стягнення заборгованості за відсотками та пенею у межах строку позовної давності є помилковим, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом та неустойку. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором суми за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, нарахування відсотків та пені після закінчення строку кредитування ані договором, ані законом не передбачена, отже, такі вимоги є безпідставними. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до таких вимог не застосовується. Отже, рішення апеляційного суду в частині стягнення відсотків та пені ухвалено при неправильному застосуванні положень статей 1048, 1050 ЦК України, що призвело до порушення норм матеріального права, а тому в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

Рішення суду першої інстанції також не може бути залишено в силі у цій частині, так як неправильно застосовано положення статті 257 ЦК України.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення відсотків та пені з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю таких вимог.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, то з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 336,33 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2017 року скасувати в частині стягнення відсотків та пені та ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором відмовити.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня

2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,на користьОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 336,33 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко