ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/379/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304010000 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Храпка В.Д., Вініченка Б.Б.,

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Гнатюк Анастасії Іванівни, та апеляційну скаргу Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року (повний текст рішення складено 30 липня 2019 року) у складі судді Прилуцького В.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби (МВ ДВС) Головного територіального управління юстиції (ГТУЮ) у Черкаській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Державної Казначейської служби України, треті особи: Державне підприємство «Приладобудівний завод «Райдуга», арбітражний керуючий Державним підприємством «Приладобудівний завод «Райдуга» Новосельцев В.П., про відшкодування збитків -

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що він став переможцем на публічних електронних торгах 15.12.2014 року з реалізації лота № 19180 - частини нежитлових приміщень корпусу АДРЕСА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 107 210 грн.

На виконання вимог аукціону переможець сплатив на рахунок Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області кошти за нерухоме майно в сумі 101 849 грн. 50 коп., на рахунок ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України - гарантійний внесок за участь у торгах в сумі 3 550 грн. та додаткову винагороду - 1 810 грн. 50 коп.

Позивачем повністю виконано свої обов`язки як покупця майна та сплачено всі належні кошти. Однак продавцем не було знято арешт з проданого майна та не передано майно покупцеві.

Натомість ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24 травня 2016 року визнано недійсними результати проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, що відбулись 15 грудня 2014 року, та зобов`язано ОСОБА_1 повернути у ліквідаційну масу ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»» зазначене нерухоме майно.

Оскільки майно, за яке він сплатив кошти на рахунки відповідачів, не було передано позивачеві у власність, дії Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області позивач вважає незаконними.

У зв`язку з незаконними діями Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гусарову В.О. було завдано матеріальних збитків на суму 101 849 грн. 50 коп. (сплачені кошти за придбане майно), то вважає, що виконавча служба на підставі ст. 625 ЦК України має сплатити позивачу 3% річних, інфляційні витрати та моральну шкоду.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області 101 849 грн. 50 коп. в якості відшкодування сплачених коштів за придбане майно, 6 286 грн. 77 коп. в якості 3 % річних, 52 408 грн. 35 коп. в якості інфляційних втрат та 5 000 грн. моральної шкоди. З ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України просив стягнути на користь позивача кошти в сумі 5 360 грн. 50 коп., сплачених в якості гарантійного внеску та додаткової винагороди за придбане майно, 330 грн. 88 коп. в якості 3 % річних та 2 758 грн. 33 коп. в якості інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1 739 грн. 94 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 6 000 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 101 849 грн. 50 коп. відшкодування сплачених коштів за придбане майно, 535 грн. 23 коп. судового збору та 1 845 грн. 71 коп. витрат на правову допомогу, а всього 104 203 грн. 44 коп. шляхом їх списання Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків з Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Черкаській області, а в разі відсутності у зазначеному державному органі відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 5 360 грн. 50 коп. сплаченого гарантійного внеску та додаткової винагороди за придбане майно, 551 грн. 90 коп. коп. судового збору та 1 903 грн. 20 коп. витрат на правову допомогу, а всього 7 815 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу. В даному випадку, ОСОБА_1 є покупцем, продавцем є Смілянський МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, організатором торгів - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Оскільки судовим рішенням електронні торги від 15.12.2014 року визнано недійсними, то до даного правочину купівлі-продажу застосовуються загальні наслідки визнання правочину недійсним, тобто повернення сторін до первісного стану (реституція). На підставі цього, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів в порядку реституції коштів, сплачених позивачем за предмет договору купівлі-продажу. А саме, з органу державної виконавчої служби як продавця арештованого майна суд стягнув на користь ОСОБА_1 як покупця кошти в розмірі 101 849 грн. 50 коп., а з ДП «Інформаційний центр» - 5 360 грн. 50 коп., сплачених покупцем в якості гарантійного внеску та додаткової винагороди за придбане майно.

Що стосується позовних вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, то суд відмовив в цій частині, посилаючись на те, що з ухвали Господарського суду Черкаської області від 24.05.2016 року встановлено лише обов`язок ОСОБА_1 повернути майно. При цьому, судом не було встановлено жодних грошових зобов`язань перед позивачем.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, то суд відмовив в цій частині позову, пославшись на те, що позивачем не доведено, якими винними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Судові витрати розподілені судом відповідно до частки задоволених позовних вимог.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, доводи якої зводяться до того, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24 травня 2016 року встановлено вину Смілянського МВ ДВС, що стало підставою для визнання електронних торгів недійсними. Посилаючись на ст. 216 ЦК України апелянт вказує, що якщо у зв`язку з вчиненням недійсного правочину іншій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Крім того, скаржник вважає, що відповідачі незаконно користувались коштами позивача з моменту їх внесення на рахунок органу державної виконавчої служби. Одразу після того, як договір, на підставі якого позивач перерахував кошти, було визнано недійсним, у відповідачів виник обов`язок з повернення цих коштів та обов`язок відшкодувати збитки (3% річних та інфляційні) за період з моменту внесення коштів до моменту їх повернення позивачу. Таким чином, ОСОБА_1 вважає рішення в частині відмовлених позовних вимог незаконним.

Посилаючись на необґрунтованість рішення в оскаржуваній частині, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 просить рішення в оскаржуваній частині змінити, задовольнивши позовні вимоги повністю. Також просить здійснити перерозподіл судових витрат.

Смілянський МВ ДВС також подав апеляційну скаргу на вказане рішення.

Скаргу мотивовано такими доводами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. на час проведення електронних торгів) орган виконавчої служби наділяється повноваженнями щодо управління та розпорядження майном боржника. Таким чином, Смілянський МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області діяв від імені боржника (ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»»), тобто в даному випадку мало місце представництво на підставі закону. Правочин вчиняється саме боржником, від імені якого діяв орган ДВС. Кошти, які сплатив ОСОБА_1 перераховано кредиторам боржника (ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»»).

При цьому ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»» перебувало в процедурі банкрутства, тому всі спори щодо ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»» мають розглядатись в процедурі банкрутства господарським судом. Вищий господарський суд України в постанові від 09.11.2016 прямо вказував, що ОСОБА_1 має звернутись до господарського суду першої інстанції в межах справи про банкрутство ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»» із заявою про погашення боргу в першу чергу в процедурі банкрутства або виконання зобов`язання боржником в натурі після припинення провадження у справі про банкрутство. Виходячи з цього, апелянт вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки не є продавцем у договорі, що визнаний недійсним.

Крім того, скаржник зазначає, що суд у своєму рішенні посилався на договір органу ДВС із спеціалізованою організацією, якому доручено проведення реалізації арештованого майна. Однак в матеріалах справи такий договір відсутній.

Мотивуючи скаргу такими доводами, вважаючи рішення необґрунтованим та незаконним, апелянт просить його скасувати, при цьому не вказавши яке нове рішення повинно бути ухвалене.

На апеляційну скаргу Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області надійшов відзив від ОСОБА_1 , доводи якого повторюють твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 . Позивач просить цю апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи встановлено такі обставини.

Згідно з платіжним дорученням №61362988 від 11.12.2014 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок ДП «Інформаційний центр» 3 550 грн. 00 коп. як гарантійний внесок за участь у торгах (а.с. 19 т. 1).

15 грудня 2014 року відбулись публічні електронні торги з реалізації лота № 19180, а саме - частини нежитлових приміщень корпусу № АДРЕСА_1 загальною площею 596,40 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з протоколом № 22824 проведення електронних торгів від 15 грудня 2014 року з реалізації лота № 19180, ОСОБА_1 визнаний переможцем електронних торгів з реалізації частини нежитлових приміщень корпусу № АДРЕСА_1 загальною площею 596,40 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Початкова ціна - 71 000 грн. Ціна продажу - 107 210 грн. (а.с. 16-17 т. 1).

Згідно з платіжним дорученням № 61502788 від 25.12.2014 ОСОБА_1 перерахував на рахунок ДП «Інформаційний центр» 1 810 грн. 50 коп. як додаткову винагороду організатору торгів (а.с. 18 т. 1).

Відповідно до виписки з архіву про проведення операції, номер документу 33, дата проведення операції 25.12.2014, ОСОБА_1 перерахував на рахунок Смілянського міського відділу державної виконавчої служби 101 849 грн. 50 коп. (а.с. 20 т.1).

12 березня 2015 року в.о. начальника Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Денщиковою В.М. затверджено акт державного виконавця про проведення електронних торгів (предмета нерухомості), відповідно до якого при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження від 23.07.2014 про стягнення з ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»» боргу по заробітній платі реалізовано нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення корпусу № 71 загальною площею 596,40 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Нерухоме майно придбано ОСОБА_1 за 107 210 грн. (а.с. 21-22 т. 1).

Таким чином, на виконання умов електронних торгів ОСОБА_1 сплатив на депозитний рахунок Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - 101 849 грн. 50 коп., на рахунок ДП «Інформаційний центр» - гарантійний внесок за участь у торгах в розмірі 3550 грн. та додаткову винагороду в сумі 1 810 грн. 50 коп. При цьому, як зазначено в акті про проведення електронних торгів сума гарантійних внесків зараховується до продажної вартості майна та визнається частиною оплати покупцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається організатору торгів в рахунок оплати наданих ним послуг з реалізації майна.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 повністю виконав свої обов`язки як покупця майна та сплатив всі належні кошти.

Доказів про зняття арешту та передачу майна позивачу матеріали справи не містять.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24 травня 2016 року у справі № 10-18/5218 задоволено заяву ліквідатора державного підприємства «Приладобудівний завод «Райдуга» - арбітражного керуючого Новосельцева В.П. (а.с. 23-26 т. 1).

Визнано недійсними результати проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, що відбулися 15 грудня 2014 року та оформлені протоколом № 22824 про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна та актом державного виконавця про проведення електронних торгів (предмет нерухомості) від 12 березня 2015 року, згідно з якими нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення корпусу № 71 загальною площею 596,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Ухвала Господарського суду Черкаської області від 24 травня 2016 року залишена без змін за наслідком апеляційного та касаційного перегляду (а.с. 165-170 т. 2).

На момент розгляду справи кошти позивачу, сплачені ним за придбання вказаного нежитлового приміщення не повернуті. Даний факт сторонами не оспорюється.

З матеріалів справи вбачається, що публічні торги з примусової реалізації майна ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»» було організовано та проведено під час дії судової заборони на продаж майна боржника, накладеної ухвалою суду від 24.11.2008 року.

Тобто, ОСОБА_1 придбав на електронних торгах майно, очікуючи на отримання такого майна у власність.

Правовідносини, що виникли в даному випадку, мають таке правове регулювання.

У ч. 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

За замістом статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За своєю правовою природою відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому такий правочин може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12.

Згідно зі статтею 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (стаття 664 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до правил статті 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

В даному випадку, позивач, маючи намір вчинити правочин щодо придбання нерухомого майна на публічних торгах, сплатив продавцю вартість товару, проте предмет договору не отримав.

З моменту укладення такого договору у позивача виникло право: вимагати від продавця передати йому оплачений товар, а у разі невиконання своїх обов`язків продавцем - право вимагати повернути суму попередньої оплати з нарахуванням процентів відповідно до ст. 536 ЦК України.

Встановлено, що публічні торги визнані недійсними ухвалою господарського суду від 24.05.2016 року.

Зокрема, судовими рішеннями встановлено, що 24.11.2008 року ухвалою господарського суду Черкаської області (залишеною без змін апеляційним судом 30.03.2009) порушено провадження у справі про банкрутство боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно ДП «Приладобудівний завод «Райдуга». В подальшому, Вищим господарським судом 17.06.2009 змінено постанову апеляційного суду та накладено заборону власнику (управителю майна боржника) та боржнику приймати рішення зокрема щодо відчуження основних засобів боржника.

При касаційному перегляді ухвали господарського суду від 24.05.2016 (про визнання недійсними торгів) встановлено, що реалізація спірного майна боржника відбувалась вже після порушення провадження у справі про банкрутство та всупереч прямим вказівкам суду касаційної інстанції.

Таким чином з вказаних обставин вбачається незаконність дій органу державної виконавчої служби щодо реалізації майна ДП «Приладобудівний завод «Райдуга».

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було зобов`язано повернути придбане на електронних торгах майно в ліквідаційну масу ДП «Приладобудівний завод «Райдуга», у позивача виникло справедливе право на звернення до продавця з вимогою про повернення коштів, сплачених за це майно.

Водночас у покупця виникло право відповідно до ст. 693 ЦК України заявити вимогу до продавця про стягнення процентів на підставі ст. 536 ЦК України, а також вимагати відшкодувати збитки на підставі ст. 661 ЦК України, оскільки в даному випадку мало місце вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з продавця коштів, сплачених за товар, вилучений на користь третьої особи рішенням суду, є обґрунтованим та законним.

У цій частині колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача у частині застосування 625 ЦК України при стягнені сплаченої на торгах суми колегія суддів зазначає таке.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція (основний наслідок) та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 22 ЦК України збитками є як реальні збитки, так і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 2.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Тимчасове положення № 68/5)), визначено, що прилюдні торги - це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до пункту 3.1 Тимчасового положення № 68/5 орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

За змістом пункту 6 Тимчасового положення № 68/5 після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби. Затверджений акт державний виконавець видає покупцеві. На підставі цього акта нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом враховано, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також віднесена законом до юрисдикції загальних судів. Правильне визначення предмета позову має вирішальне значення для визначення меж розгляду справи, оскільки предмет позову визначає суть вимоги, на яку суд повинен дати відповідь у рішенні.

У справі, що переглядається, позивач обґрунтовував позов тим, що рішенням суду про визнання недійсним результатів електронних торгів встановлено вину державного виконавця щодо призначення та проведення прилюдних торгів, а отже просив відшкодувати завдані винними діями збитки.

Але зі змісту позовної заяви вбачається, що вимога про стягнення з відповідачів понесених позивачем збитків обґрунтована статтею 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідальність передбачена статтею 22 та частиною другою статті 625 ЦК України має різну правову природу.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання боржником, а статтею 22 ЦК України зобов`язання винної особи відшкодувати завдані нею збитки.

З урахуванням висновків Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №161/19259/15-ц, апеляційний суд вважає, що матеріально-правова вимога ОСОБА_1 про стягнення збитків, сформульована на підставі саме ст. 625 ЦК України, не дає суду змогу компенсувати позивачу збитки в розумінні ст. 22 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 13, 81, 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, що подаються учасниками справи.

ОСОБА_1 не заявляв інші вимоги про стягнення збитків. А заявлені вимоги не обґрунтовані належним чином. Позивач не довів, які втрати зазнав чи які доходи не отримав.

Отже в цій частині апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відповідно до вимог ч.1 ст. 1173 ЦК України, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вина органів ДВС встановлена судовими рішеннями господарських судів, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди, заявлена позивачем до Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, є цілком законною і обґрунтованою.

Така шкода полягає у неправомірних діях (проведення примусової реалізації майна боржника під час дії судового арешту на це майно, що призвело до визнання прилюдних торгів недійсними), і як наслідок - позбавлення позивача права власності на придбане майно; вилучення та користування коштами позивача на суму ціни майна протягом більш ніж три роки.

Позивачу була заподіяна моральна шкода, яку з урахуванням принципу розумності та справедливості суд апеляційної інстанції оцінює у 3 000 грн.

Висновок про можливість стягнення в такому випадку моральної шкоди з органу державної виконавчої служби відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 10 липня 2019 року у справі №520/7586/14-ц.

Отже апеляційна скарга ОСОБА_1 в цій частині підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 р., держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким, зокрема, є державний орган. Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.»

Що стосується доводів апеляційної скарги Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області про те, що він не є належним відповідачем у справі та продавцем договору купівлі-продажу на електронних торгах, то колегія суддів керується наступним.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції надав правильну оцінку правовому характеру правочину, на підставі якого ОСОБА_1 придбав майно на електронних торгах.

Зокрема, суд вірно встановив, що на прилюдних торгах 15.12.2014 року, які визнано недійсними, сторонами договору були Смілянський МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області (як продавець), ОСОБА_1 (як покупець) та Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (як організатор торгів).

Враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку та можливим є застосування правових наслідків недійсності правочину, визначених статтею 216 ЦК України.

Вирішуючи спір в частині стягнення грошових коштів, внесених в якості оплати за нерухоме майно, придбане на прилюдних торгах, суд першої інстанції виходив з того, що такий правочин визнано недійсним судовим рішенням, а саме: ухвалою Господарського суду Черкаської області від 24 травня 2016 року.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказом міністерства юстиції від 27 жовтня 1999 року № 68/5, (далі - Положення № 68/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

За змістом пункту 3.11 Положення № 68/5 спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов`язальних відносин.

Відповідно до пункту 4.14 Положення № 68/5 про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Вирішуючи питання про те, хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором, необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією.

З матеріалів справи вбачається, що кошти за придбане за результатами торгів перераховані ОСОБА_1 , як переможцем електронних торгів, на депозитний рахунок Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області в розмірі 101 849 грн. 50 коп., на рахунок ДП «Інформаційний центр» сплачено гарантійний внесок за участь у торгах в розмірі 3550 грн. та додаткову винагороду в сумі 1810 грн. 50 коп.

Доводи апеляційної скарги Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області про те, що орган виконавчої служби є лише розпорядником майна боржника, продавцем є боржник, не відповідають вказаним вище нормам закону.

Крім того, за положеннями статті 655 ЦК України сторонами такого правочину є продавець та покупець, а тому суд правильно поклав на виконавчу службу як продавця обов`язок зі сплати коштів за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Отже місцевий суд дійшов вірного висновку, що Смілянський міський відділ ДВС є належним відповідачем у цій справі, так як саме ним порушено порядок призначення процедури примусової реалізації майна боржника, на яке існувала судова заборона, і саме на рахунок цього органу були перераховані кошти за придбане майно.

Доводи апелянта Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області про те, що кошти від продажу майна перераховані відділом ДВС кредиторам боржника (ДП «Приладобудівний завод «Райдуга»») не підтверджені належними та достатніми доказами.

В ухвалі господарського суду від 24 травня 2016 року у справі № 10-18/5218 застосовано реституцію не в повному обсязі, зокрема, зобов`язано лише покупця передати майно на користь третьої особи (боржника Радуга).

Таким чином, суд вважає справедливим застосувати наслідки визнання правочину недійсним і щодо покупця, а саме: повернення усієї суми коштів, сплачених за угодою, що визнана недійсною.

Права ОСОБА_1 в даному випадку порушені відповідачем і він правильно обрав спосіб захисту своїх прав при зверненні до суду.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позов ОСОБА_1 підлягає до розгляду в порядку господарської юрисдикції в межах справи про банкрутство боржника.

Позовні вимоги пред`явлені не до банкрута - ДП «Приладобудівний завод «Райдуга», а до осіб, які проводили примусову реалізацію майна боржника у виконавчому провадженні -ДП «Приладобудівний завод «Райдуга», та пов`язані передусім з незаконним призначенням та проведенням органом виконавчої служби прилюдних торгів.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області слід залишити без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення в межах часткового стягнення моральної шкоди.

Стосовно розподілу судових витрат, то колегія суддів не погоджується з розподілом, здійсненим судом першої інстанції. До того ж, у зв`язку зі зміною рішення суду першої інстанції колегія суддів здійснює новий розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З заявлених позивачем понесених у суді першої інстанції судових витрат підтвердженими є витрати по сплаті судового збору в розмірі 1739,94 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., тобто всього 7 739 грн. 94 коп.

Ціна позову - 173 994 грн. 33 коп. (100%), з яких 165 544 грн. 62 коп. (95,14%) заявлено до стягнення з Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, а 8449 грн. 71 коп. (4,86%) - з Державного підприємства «Інформаційний центр».

Відповідно до процентного співвідношення ціни позовних вимог до двох відповідачів, судові витрати, понесені позивачем слід розподілити в аналогічному співвідношенні. А саме, за позовні вимоги до Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області позивач сплатив 7364 грн. 06 коп. (7 739 грн. 94 коп. * 95,14%), до ДП «Інформаційний центр» - 375 грн. 88 коп. (7 739 грн. 94 коп. * 4,86%).

І саме з такої частки судових витрат слід здійснювати подальший розподіл відповідно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи рішення апеляційного суду про наявність підстав для стягнення із Смілянського міського відділу державної виконавчої служби на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 000 грн., позовні вимоги задоволені на суму 104 849 грн. 50 коп. (101 849 грн. 50 коп. + 3000 грн.), що складає 63,34% від заявлених 165 544 грн. 62 коп.

Тому, із Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області підлягають до стягнення судові витрати на користь позивача в розмірі 4 664 грн. 40 коп., виходячи із такого розрахунку: 7 364 грн. 06 коп. * 63,34% = 4 664 грн. 40 коп.

Позовні вимоги до ДП «Інформаційний центр» задоволено судом першої інстанції та залишено без змін апеляційним судом на суму 5 360 грн. 50 коп., що складає 63,44% від заявлених 8 449 грн. 71 коп.

Тому, із ДП «Інформаційний центр» підлягають до стягнення судові витрати на користь позивача в розмірі 238 грн. 46 коп., виходячи із такого розрахунку: 375 грн. 88 коп. * 63,44% = 238 грн. 46 коп.

Розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції слід здійснити таким чином.

За звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив 2 609 грн. 02 коп.

За звернення з апеляційною скаргою Смілянський МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області сплатив 2 609 грн. 91 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в частині відмовлених позовних вимог, тобто на суму 66 784 грн. 33 коп. (173 994 грн. 33 коп. - 101 849 грн. 50 коп. - 5360 грн. 50 коп.).

Правильна сума судового збору за пред`явлення апеляційної скарги ОСОБА_1 складає 66 784 грн. 33 коп. * 1% * 150% = 1 001 грн. 76 коп.

Сплачена решта суми в якості судового збору за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 1607 грн. 26 коп. (2609 грн. 02 коп. - 1 001 грн. 76 коп.) підлягає поверненню ОСОБА_1 як помилково сплачена на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 4,49% на 3 000 грн., замість заявлених 66 784 грн. 33 коп.

Тому, із Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області підлягають до стягнення судові витрати на користь апелянта в розмірі 44 грн. 98 коп. виходячи із такого розрахунку: 1 001 грн. 76 коп. * 4,49% = 44 грн. 98 коп.

Апеляційна скарга Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області залишена без задоволення, тому судові витрати, понесені апелянтом, залишаються за скаржником.

Таким чином, остаточний розподіл судових витрат у даній справі є таким.

Із Смілянського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області підлягають до стягнення судові витрати на користь позивача в розмірі 4 709 грн. 38 коп. (4664 грн. 40 коп. + 44 грн. 98 коп.)

З ДП «Інформаційний центр» підлягають до стягнення судові витрати на користь позивача в розмірі 238 грн. 46 коп.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Гнатюк Анастасії Іванівни, задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2019 року змінити, скасувавши його в частині відмови у стягненні моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково. Стягнути з Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 3000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Здійснити розподіл судових витрат.

Стягнути з Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4709 грн. 38 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 238 грн. 46 коп.

Зобов`язати Управління Державної Казначейської служби України у м. Черкасах Черкаської області повернути ОСОБА_1 помилково сплачений ним судовий збір згідно з квитанцією № 33936 від 20 серпня 2019 року в розмірі 1 607 грн. 26 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Судді