Номер провадження: 22-ц/813/8375/19
Номер справи місцевого суду: 522/1273/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Таварткіладзе О.М., Драгомерецького М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишенобез задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_1 10.10.2019 року подав апеляційну скаргу.

В процесі апеляційного провадження скаржником надано заяву, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на ј частини квартири за адерсою, АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що згідно договору про поділ майна, що згідно підтверджуючих документів ОСОБА_2 набула право власності за заповітом на ѕ квартири АДРЕСА_3 . Остання ј згідно витягу з реєстру нерухомого майна належить ОСОБА_1 . Згідно наданих доказів, по зазначеної квартирі не визначені частки володіння, тобто управління майном здійснюється тільки за згодою сторін. Як вважається з самого позову, ОСОБА_1 згоди на знаходження будь кого крім ОСОБА_2 на території своєї власності не надавав. Однак ОСОБА_2 здає всю квартиру в оренду стороннім людям та отримує за це платню. При цьому уникає будь яких контактів з ОСОБА_1 , не відповідає на телефон, не отримує пошту, ігнорує виклики до суду, змінила двері на металеві, прийняла заходів обмеження доступу власності ОСОБА_1 .

Заявник посилається також, на те, що частка ј не визначена в натурі, тобто ј як і ѕ розповсюджена по усієї квартирі, тому неможливо витребувати або заборонити використовувати тільки ј або ѕ , таке рішення зробить неможливим його виконання. Крім того відповідач на цей час є власником ѕ зазначеної квартири та має право користуватись цим майном особисто, тому питання про заборону саме використовувати особисто ОСОБА_2 не ставиться. Виходячи з позовних вимог ОСОБА_1 сума боргу буде незмінно зростати що місяця. Тому є загроза того, що ОСОБА_2 не виконає рішення суду з компенсації моральної та матеріальної шкоди, як що не заборонити будь кому крім ОСОБА_2 знаходитись та користуватись власністю заявника . Рішення про заборону у знаходженні на території сумісної власності будь яких людей крім співвласників не порушує права власності а ні позивача а ні відповідача.

Згідно зі ст. 2 Закону України про власність, держава забезпечує стабільність правовідносин власності. У разі порушення прав співвласників держава несе відповідальність згідно законодавства України.

Враховуючи вище викладене та позовні вимоги, для забезпечення позову, з метою припинення використання майна без дозволу ОСОБА_1 будь якими людьми крім співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . керуючись ст. 151,152 ЦПК України заявник просить заборонити знаходження та використання зазначеної квартири будь якими людьми крім співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи та заяву, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

П. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 365 ЦПК України за клопотанням учасників апеляційний суд вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником ј частки спірної квартири.

ОСОБА_2 належить на праві власності в порядку спадкування згідно свідоцтва за заповітом ѕ частини спірної квартири.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Враховуючи наведене суд вважає, що у зв`язку з тим, що на цей час спір не вирішений, і ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 є співвласником спірної квартири, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання в частині всієї квартири, оскільки частка ОСОБА_3 не є предметом судового розгляду у даній справі, суд не вважає можливим обмежити його правомочності як власника.

Проте суд вважає можливим задовольнити його в частині використання без згоди ОСОБА_1 1/4 частини спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 149, 150,153, 365, 390 ЦПК України Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Задовольнити заяву, шляхом заборони використання без згоди позивача 1/4 частини спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

В іншій частині вимоги заяви ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий П.М. Черевко

Судді

О.М. Таварткіладзе

М.М. Драгомерецький