Справа № 703/2312/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які у ньому не проживають. В даний час позивач має намір розпорядитися своєю власністю, однак відповідачі не бажають в добровільному порядку висилитися із спірного будинковолодіння, просив суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення відповідачів з нього.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали суду заяву в якій позовні вимоги визнали та просила справу розглядати без їх участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України у відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про розгляд справи, а позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися житловим приміщенням на власний розсуд.

Стаття 109 ЖК УРСР вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 09 червня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрованого в Реєстрі за №2545, ОСОБА_4 (дарувальник), передала у власність ОСОБА_1 (обдарований), житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126997971 від 09 червня 2018 року вбачається, що власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09 червня 2018 року є ОСОБА_1 (а.с. 6).

Як вбачається з будинкової книги для прописки (реєстрації громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 ) відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у спірному будинковолодінні (а.с. 9-12).

Із довідки Смілянської міської ради квартального комітету № 22 від 09 липня 2018 року № 118344 вбачається, що в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проживають за вказаною адресою з 13 листопада 1996 року.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 створюють перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства у їхньому взаємозв`язку слід зробити висновок, що власник майна має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї, а також відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до вимог cm. 157 ЖК Української PCP членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української PCP передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі cm. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Факт чинення перешкод у користуванні та володінні належним на праві приватної власності позивачу майном не лише не спростовано відповідачами, але і визнаний ними, відтак дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку.

На стягненні судових витрат позивач не наполягала.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 17 постановою Пленуму Верховного Суду України N 2 від 11 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", ст.ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 82, 259- 263, 265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 109, 116, 150, 157 ЖК УРСР, 319, 328 ЦК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення з нього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони по справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 .

Головуючий О.П.Опалинська