ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 березня 2019 року м. Чернівці Справа № 22-ц/822/447/19

Чернівецький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Половінкіної Н.Ю., розглянувши клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання розпорядження незаконним та скасування, поновлення на роботі, визнання таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2018 року,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Посилається на те, що повний текст оскаржуваного рішення від 04 липня 2018 року було складено 13 липня 2018 року, тому останнім днем закінчення строку на апеляційне оскарження є 12 серпня 2018 року. Також вказав, що за його вказівкою адвокат Поклітар Г. О., у його інтересах, в останній день його повноважень міського голови, а саме 26 липня 2018 року подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 04 липня 2018 року. Однак 14 серпня 2018 року секретар Чернівецької міської ради ОСОБА_4 без його відома подав заяву про відкликання його апеляційної скарги, поданої адвокатом Поклітар Г. О. Ухвалу апеляційного суду від 20 серпня 2018 року про повернення його апеляційної скарги, поданої адвокатом Поклітар Г. О., він отримав лише 07 вересня 2018 року. Скористатись правом апеляційного оскарження як особа, яка не брала участі у справі, а саме як фізична особа, на цивільні права та інтереси якої впливає оскаржуване рішення суду, в межах строків на апеляційне оскарження він не мав можливості, оскільки з 01 до 06 серпня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, з 07 до 09 серпня 2018

Справа №727/4112/18 Головуючий у 1 інстанції Смотрицький В.Г.

Провадження №22-ц/822/447/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю

року перебував у м. Києві, з 10 до 24 серпня 2018 року перебував за межами України, тому просив суд поновити строк на апеляційне оскарження з наведених підстав.

Вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана

протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч.3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, як Чернівецький міський голова оскаржив рішення суду першої інстанції в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду. Отримавши 07 вересня 2018 року копію ухвали про повернення апеляційної скарги Чернівецького міського голови ОСОБА_2, ОСОБА_2 як фізична особа подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване ним рішення впливає на його права та обов'язки, оскільки відповідно до статтей 134, 237 КЗпП України Чернівецька міська рада може звернутися до нього з регресним позовом про відшкодування майнової шкоди.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, яке може бути забезпечено шляхом розгляду по суті та наданні належної оцінки доводам заінтересованої сторони.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Суд, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Враховуючи що ОСОБА_2, як Чернівецький міський голова оскаржив рішення суду першої інстанції в межах строку на апеляційне оскарження рішення суду та отримавши 07 вересня 2018 року копію ухвали про повернення апеляційної скарги Чернівецького міського голови ОСОБА_2, ОСОБА_2 20 вересня 2018 року подав апеляційну скаргу як фізична особа, суд вважає, що ОСОБА_2 має право на поновлення процесуального строку оскарження рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.127, 354 ЦПК України,

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк, на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Половінкіна Н.Ю.