Справа № 128/1849/19
УХВАЛА

26 листопада 2019 року м.Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Ганкіна І.А., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна при розірванні шлюбу, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду знаходяться матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна при розірванні шлюбу.

Позивач в поданому до позовної заяви клопотанні просить звільнити його від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, оскільки є неспроможним сплатити судовий збір внаслідок свого майнового стану, а саме: в зв`язку з відсутністю в нього доходів, а згідно довідки УСЗН Лівобережне ДСП ВМР про його доходи за 2018 рік, сума доходів складає 367,28 грн.

На підтвердження вищевказаних обставин позивачем надано відповідні довідки.

Стаття 136 ЦПК України визначає підстави та порядок відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року зі змінами.

Положенням статті 8 Закону України "Про судовий збір" визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (ч.1). Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч.2).

Як вбачається, даною статтею передбачено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що відповідно до статті 8 Закону №3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Відповідно до пункту 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 5 липня 2012 року № 01-06/869/2012 "Про деякі питання застосування Закону України "Про судовий збір": ст. 8 Закону України "Про судовий збір" передбачена можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати цього збору з урахуванням майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені судом і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року викладено позицію, відповідно до якої "обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою".

Таким чином, у вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Разом з тим слід зазначити що клопотання про звільнення від сплати судового збору подається до суду окремою заявою, а не зазначається в прохальній частині позову, що є порушенням норм ЦПК України.

За наведених обставин, вважаю за можливе клопотання ОСОБА_1 задовільнити частково, та відстрочити сплату ним судового збору до закінчення проведення підготовчого судового розгляду в даній цивільній справі.

Керуючись ст. 136 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна при розірванні шлюбу до закінчення проведення підготовчого судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Ганкіна