КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/2029/19

номер провадження: 22-ц/824/5254/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року у складі судді Шевченко Т.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання заповіту недійсним.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його син ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Вказував, що він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Н.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, однак постановою приватного нотаріуса від 30 січня 2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із існуванням заповіту на іншу особу, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк. Зазначав, що його син з 2013 року почав зловживати алкоголем, а з 11 лютого 2015 року - перебував під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» з діагнозом «розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності» та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту, а тому вважав, що є підстави для визнання заповіту недійсним. Також вказував, що він не володіє інформацією хто є спадкоємцем за заповітом у зв'язку з нотаріальною таємницею, а тому він обмежений у поданні до суду позовної заяви, яка б відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. У зв'язку з цим заявник звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотання про забезпечення доказів, однак до отримання цих доказів вважав, що особа, яка зазначена у заповіті, після вступу в спадщину може розпорядитися спадковим майном до вирішення питання стосовно дійсності заповіту, що в свою чергу утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив накласти арешт на спадкове майно після смерті ОСОБА_4, яке складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 до вирішення справи про визнання заповіту недійсним по суті.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання заповіту недійсним, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не є стороною у заповіті і не має доступу до нього, тому не може визначити відповідача у справі про визнання заповіту недійсним. Вказує, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті свого сина, а тому особа, яка зазначена у заповіті та вступила в спадщину може розпорядитись спадковим майном до вирішення питання стосовно дійсності заповіту, що в свою чергу утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30 січня 2019 року вказано, що серед спадкового майна після смерті ОСОБА_2 є також 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, а тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що у заяві про забезпечення позову відсутні дані про власника спірної частини квартири.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката ГлазуноваІ.Ю., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач може або намагається вжити заходів, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Також суд зазначив, що у заяві відсутні дані про власника спірної 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, а тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.3,4).

Встановлено, що після смерті ОСОБА_2 заявник звернувся до нотаріальної контори із з'явою про прийняття спадщини за законом, яка складається із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Н.Ю. від 30 січня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року сина ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що у спадковій справі є документи, що підтверджують право на спадкування за заповітом, який спадкодавець склав на користь іншої особи, яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, а ОСОБА_1 не подав жодних документів, що підтверджують його право на обов'язкову частку згідно зі ст.1214 ЦК України (а.с.5).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 зазначав, що він не знає хто є спадкоємцем за заповітом у зв'язку з нотаріальною таємницею, а тому він обмежений у поданні позовної заяви про визнання заповіту недійсним, яка б відповідала вимогам ст.175 ЦПК України. У зв'язку з цим він звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з клопотання про забезпечення доказів, однак до отримання цих доказів вважав, що особа, яка зазначена у заповіті, після вступу в спадщину може розпорядитися спадковим майном до вирішення питання стосовно дійсності заповіту, що в свою чергу утруднить виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_1 не є стороною у заповіті та йому не було відомо хто є спадкоємцем за заповітом, який має бути відповідачем у справі за його позовом про визнання заповіту недійсним, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач може або намагається вжити заходів, які утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 має намір звернувся до суду із позовом про визнання заповіту недійсним, предметом якого є 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що його син ОСОБА_2 з 2013 року почав зловживати алкоголем, а з 11 лютого 2015 року - перебував під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом в Київській міській наркологічній клінічній лікарні «Соціотерапія» з діагнозом «розлад психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності» та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту, а тому вважав, що є підстави для визнання заповіту недійсним.

Тому колегія суддів вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, є співвмірним із такими вимогами.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської Н.Ю. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2

Встановлено, що за життя ОСОБА_6 склав заповіт від 18 листопада 2015 року, згідно з яким заповідав ОСОБА_7 все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право. Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 8-1586 (а.с.25).

06 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською Н.Ю. на ім`я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 03 серпня 2012 року, за реєстровим номером 6-888 (а.с.26).

Оскільки 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7, яка є предметом заповіту, про визнання недійсним якого ОСОБА_1 має намір подати до суду позов, та враховуючи, що ОСОБА_7 може відчужити вказану частину квартири, то колегія суддів вважає, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи заяви про наявність підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, є обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення заяви, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Накласти арешт на спадкове майно після смерті ОСОБА_2, яке складається з 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді