Дата документу 13.03.2019
Справа № 334/3171/18
Провадження № 2/334/675/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про позбавлення батьківських прав, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, просить суд на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітнього сина, права і інтереси, якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, керуючись ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина та стягнути на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись неповнолітній, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представник позивача, у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів з ОСОБА_2, 1993 року народження, відносно малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, фактично мешкає разом зі співмешканцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

Громадянка має малолітнього сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який перебуває на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з 02.01.2018 року, як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. По відношенню до сина ОСОБА_2 є одинокою матір'ю (відомості про батька записані зі слів матері згідно частини 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, довідка від 08.02.2018 № 669/17.4-04-37, актовий запис № 574).

ОСОБА_2 вже була позбавлена батьківських прав рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2015 (справа № 334/9929/14-ц) по відношенню до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2017 (справа № 334/8947/16-ц) по відношенню до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7

Відповідно до вимог ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку піклування про неї.

Порушуючи зазначені вимоги, мати ухиляється та самоусунулася від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, не працює. Громадянка веде асоціальний спосіб життя, схильна до бродяжництва, постійного місця проживання не має, мігрує по території Дніпровського району.

ОСОБА_2 04.05.2017 року в КЗ «Пологовий будинок № 4 м. Запоріжжя» народила живу доношену дитину ОСОБА_1.

14.06.2017 року до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшов лист № 01-11/221 від КЗ «ЦПМСД № 9», щодо родини ОСОБА_2 Було з'ясовано, що мати ОСОБА_2 свої батьківські обов'язки не виконує, рекомендації лікаря-педіатра щодо догляду за дитиною та її лікування ігнорує. Матері постійно немає вдома, залишає дитину на бабу (матір співмешканця), в будинку антисанітарія.

З ОСОБА_2 проводилися профілактичні бесіди з приводу виховання та належного утримання дитини, але позитивного результату це не дало.

26.12.2017 року спеціалісти відділу служби спільно з інспектором УПП в м. Запоріжжі, лейтенантом поліції ОСОБА_6 провели обстеження житлово-побутових умов родини за адресою: АДРЕСА_2. Санітарно-гігієнічні умови не відповідали нормі, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов. ОСОБА_2 залишила дитину на матір співмешканця та приблизно чотири дні була відсутня вдома, місце її перебування не було відоме.

Малолітній ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, влаштований до КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» згідно з актом управління Національної поліції України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.

По теперішній час ОСОБА_2 до відділу служби з заявою про повернення дитини на виховання в сім'ю не зверталася.

10.01.2018 року малолітнього ОСОБА_1, переведено з КУ «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» до Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко», де він і перебуває на повному державному забезпечені по теперішній час.

Згідно з листом Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко» від 19.04.2018 року ОСОБА_2 свого малолітнього сина ОСОБА_1 жодного разу не відвідувала, станом здоров'я, умовами виховання не цікавилася.

Згідно з висновком Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0368 від 08.05.2019 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_1.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Мати малолітнього ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, умов для проживання, що негативно впливає на її розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тому суд враховуючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_1 повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1762,00 гривень, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав у відношення її малолітнього сина ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 ) на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина аліменти на утримання ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття починаючи стягнення з 10.05.2018 року.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір в розмірі 1762 (Одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп.

Внести зміни до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.