Єдиний унікальний номер 235/2367/19 Номер провадження 22-ц/804/1968/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року

м. Бахмут

Справа № 235/2367/19

Провадження № 22-ц/804/1968/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Біляєвої О. М.,

суддів Корчистої О. І., Папоян В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»,

третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Бородавки К. П. від 21 травня 2019 року, ухвалене у м. Покровську Донецької області, дата складення повного рішення - 23 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позов мотивовано тим, що позивач з 12 листопада 2009 року до 15 січня 2013 року працював у відповідача в шкідливих умовах, що призвело до виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності на 40 % безстроково з 22.05.2014, ступінь якої вперше встановлений висновком МСЕК.

ОСОБА_1 обґрунтовував, що внаслідок втрати професійної працездатності і здоров`я був порушений його звичайний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт.

З огляду на вказані обставини позивач просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» 40 000 грн 00 коп. як відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року позов задоволений частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн 00 коп.

У решті позову відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що позивач внаслідок ушкодження здоров`я зазнає моральних страждань, які позбавляють його нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації життя. З огляду на характер завданої моральної шкоди та міркування розумності, виваженості та справедливості суд вважав можливим стягнути на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 коп. такого відшкодування.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування належним чином не мотивував свій висновок та не врахував тяжкість захворювання, наслідком якого найчастіше є смерть.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» у відзиві на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн 00 коп.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не скористалось правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 12 листопада 2009 року по 15 січня 2013 року ОСОБА_1 працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» учнем гірника очисного вибою підземного з повним підземним робочим днем у шахті, гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. Звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (ас. 7-11).

За наслідками розслідування хронічного професійного захворювання складено акт форми П-4, затверджено 21 травня 2014 року.

В акті, який є доказом вини відповідача, визначено причини та обставини професійних захворювань. З акту видно, що під час роботи в підземних умовах понад 30 років, у тому числі при виконанні робіт у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», позивач піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів (ас. 13-15).

Згідно з довідкою МСЕК від 02 червня 2014 року, встановлено ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 40% за сукупністю з 22 травня 2014 року безстроково, з яких: 15 % - у зв`язку з хронічним попереко-крижовим радикулітом, 25 % - у зв`язку з хронічним бронхітом. Група інвалідності не встановлена (а.с.12).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, не забезпечив санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників, унаслідок чого ОСОБА_1 втратив професійну працездатність. Суд дійшов правильного висновку, що ушкодження здоров`я завдає фізичні та моральні страждання потерпілому, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Факт ушкодження здоров`я є доказом заподіяння моральної шкоди позивачеві.

При визначенні розміру компенсації на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції урахував конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я внаслідок професійних захворювань, неможливість відновлення здоров`я, вимоги розумності та справедливості.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів, працюючи понад 30 років в шкідливих умовах на різних підприємствах, з яких у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» - 3 роки.

За таких обставин суд першої інстанції, установивши, що ушкодження здоров`я позивача сталося не лише з вини відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням наведеного приймає наведені у відзиві на скаргу аргументи, що професійні захворювання виникли і розвивалися під час тривалої роботи ОСОБА_1 в небезпечних і шкідливих умовах як у відповідача, так і на інших підприємствах.

Слід також зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Посилання у скарзі, що суд першої інстанції не врахував тяжкість захворювання - хронічний бронхіт, ступінь втрати професійної працездатності за яким складає 25 %, не приймається, оскільки усі надані стороною докази оцінені судом з додержанням вимог статті 89 ЦПК України.

Крім того, на порушення ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження заявленого ним розміру моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, яку має відшкодувати відповідач. Надані ОСОБА_1 докази, а саме: медичні документи про лікування до виявлення професійних захворювань, акт форми П-4, довідка МСЕК, - підтверджують факт завдання моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, проте не є доказом, що шкода завдана саме у розмірі 40 000 грн 00 коп., як просив позивач в позовній заяві.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє аргументи відзиву про недоведеність позивачем вини підприємства, оскільки ОСОБА_1 вищезазначеними доказами довів факт завдання моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків, у тому числі під час роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», що не спростовано відповідачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; наведені у відзиві на апеляційну скаргу аргументи є частково підставними, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення судового рішення - 29 липня 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва