Провадження №: 2-з/752/27/19
У Х В А Л А

про забезпечення позову

14.01.2019 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на майно та звільнення його з під арешту.

18.12.2018 заявник звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві зупинити підготовчі дії з продажу арештованого майна та власне продаж арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що Позивачу та Відповідачу за вказаним позовом на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана за спільні кошти подружжя у березні 2000 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.01.2016 №2/205/477/16 вирішено стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 612533,00 грн. У подальшому рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2016 №2/205/1759/16 вирішено стягнути з ОСОБА_2 кошти у сумі 493953,33 грн.

Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м.Києва ГУ ТУЮ у м.Києві від 20.07.2016 у виконавчому провадженні ВП№51491858 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2

Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м.Києва ГУ ТУЮ у м.Києві від 13.12.2016 ВП №53078314накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2

Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м.Києва ГУ ТУЮ у м.Києві від 21.11.2018 у виконавчому провадженні ВП№51491858 призначено суб`єкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, Позивач вважає, що накладення арешту на квартиру встановлює обмеження у її правовому режимі, позбавляє його можливості розпорядитися своїм майном та може призвести до звернення стягнення на його частку у майні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Так, при розгляді заяви про забезпечення позову суд встановив, що 23.11.1968 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, актовий запис 247, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .

У шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 17.03.2000 АВІ №657885 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсніком С.А. (зареєстровано у реєстраційній книзі №д.360-20 за реєстровим номером №2772).

У процесі виконання заочного рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.01.2016 у справі №№2/205/477/16 та рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.09.2016 №2/205/1759/16, постановами Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києвіна майно ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт (постанови від 20.07.2016 ВП№51491858 та від 13.12.2016 ВП №53078314).

Постановою державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м.Києва ГУ ТУЮ у м.Києві від 21.11.2018 у виконавчому провадженні ВП№51491858 призначено суб`єкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст. 67СК України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України, за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Вказаній нормі кореспондують норми статей 317, 321 ЦК України, відповідно до яких право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи, що позивачем підтверджено факт набуття спірного майна у шлюбі, надано правовстановлюючі документи на обґрунтування своєї правової позиції, суд приходить до висновку, що дії з продажу арештованого майна порушують правовий режим спільної сумісної власності майна, а також порушують права позивача у першу чергу, як власника, який має змогу вільно володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном. У той же час, подання позову про право власності на арештоване майно свідчить про наявність спору про право власності як такого, а невжиття такого заходу забезпечення позову, може істотно ускладнити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом накладення зупинення продажу арештованого майна, яке є предметом спору у даній справі, до визнання права власності на Ѕ квартири, є співмірними заходами забезпечення з огляду на розмір пред`явлених вимог.

Враховуючи викладене, суть позовних вимог, та, беручи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому унеможливити виконання рішення у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення даного позову.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання права власності на майно та звільнення його з під арешту - задовольнити.

Зупинити продаж квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 2772), арештованої на підставі постанови від 20.07.2016 ВП№51491858 складеної Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києвіта постанови та від 13.12.2016 ВП №53078314 складеної Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Стягувач - ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт серія НОМЕР_5 ,зареєстрований: АДРЕСА_1 ).

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Копію ухвали надіслати сторонам.

У відповідності до ч.10 ст.153 ЦПК України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур