Ухвала

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 751/2223/17

провадження № 61-22747св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залучення до участі у справі правонаступника заінтересованої особи - публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз».

Заява мотивована тим, що рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз»

від 30 червня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором є незаконним, оскільки воно ухвалено у справі, яка не підвідомча третейському суду в силу пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди». ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також просили поновити їм строк звернення до суду, посилаючись на те, що його пропущено з поважних причин. Так, ОСОБА_1 оскаржував вказане рішення третейського суду до Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим у цьому суді було відкрито провадження у справі № 2610/13302/2012. З листів Державної судової адміністрації у м. Києві від 21 листопада 2016 року та Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року він дізнався про те, що вказану справу втрачено. У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення цієї справи судом відмовлено. Про те, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення справи № 2610/13302/2012 набрала законної сили, він дізнався 28 березня 2017 року. ОСОБА_2 про існування вказаного рішення третейського суду довідалася у 2017 році.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня

2017 року поновлено ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 30 червня

2011 року у справі № 2271-12/81/11.

Заяву ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 червня 2011 року у справі № 2271-12/81/11 задоволено. Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» від 30 червня

2011 року у справі № 2271-12/81/11 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада

2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» відхилено. Ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у травні 2018 року,

ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк».

У листопаді 2018 року справа передана судді-доповідачу.

Аргументи заяви

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залучення до участі у справі правонаступника ПАТ «Альфа-Банк» - Марченко Н. В.

Заява мотивована тим, що 30 січня 2019 року між ПАТ «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка Плюс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс») було укладено договір цесії про передання прав кредитора до ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс» та укладено договір про передання прав іпотекодержателя на квартиру.

30 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс» та ОСОБА_3 укладено договір цесії про передання прав кредитора до ОСОБА_3 та укладено договір про передання прав іпотекодержателя на квартиру.

На підтвердження наведених обставин заявники додали ксерокопії зазначеного договору (цесії) відступлення прав за іпотечним договором

№ 800002947-И від 15 січня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. за реєстровим

№ 116 від 30 січня 2019 року та ксерокопію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року

№ 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), який слід врахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Таким чином, передбачені статтею 55 ЦПК України підстави для залучення ОСОБА_3 до участі у справі як правонаступника заінтересованої особи відсутні.

Керуючись статями 55, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про залучення до участі у справі у правонаступника заінтересованої особи - публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович