Постанова

Іменем України

20 березня2019 року

м. Київ

справа № 467/1266/16-ц

провадження № 61-16566св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В.В.,

Штелик С. П.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня

2016 року у складі судді Кірімової О. М. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів:

Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б., Яворської Ж. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між Банком та ОСОБА_7 06 червня

2008 року було укладено договір № б/н, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначено, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31 травня 2016 року утворилась кредитна заборгованість в розмірі 11 331,80 грн, з яких 283,33 грн - заборгованість за кредитом; 7 170,77 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 100,00 грн - пеня та комісія; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 527,70 грн - штраф (процентна складова).

У зв'язку з викладеним Банк просив стягнути з відповідача на його користь кредитну заборгованість у розмірі 11 331,80 грн та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від

19 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 331,80 грн, з яких 283,33 грн - заборгованість за кредитом; 7 170,77 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 100,00 грн - пеня та комісія; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 527,70 грн - штраф (процентна складова).

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від

27 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_9, про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 19 вересня

2016 року задоволено.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості скасовано.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 січня 2017 року,в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач неналежно виконувала свої зобов'язання за договором щодо повернення суми кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість, однак на момент звернення Банку до суду, а саме

13 липня 2016 року, з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, трирічний строк, в межах якого Банк міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправильного висновку стосовно того, що Банк звернувся до суду

22 червня 2016 року з позовом поза межами строку позовної давності. Судами необґрунтовано не взято до уваги ту обставину, що 27 серпня 2013 року з рахунку відповідача на погашення кредитної заборгованості Банком було здійснено списання коштів, позичальник вказаний факт не заперечував, тому згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України 2004 року, ця обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до положень статті 264 ЦК України та положень пункту 3.3.5 Кредитного договору Банк здійснив списання коштів з поточного рахунку відповідача на погашення кредитної заборгованості, тому позовна давність переривалась, і Банком не пропущено строк позовної давності. Також Банк вказував, що суди необґрунтовано зазначили, що списання коштів в односторонньому порядку кредитором з рахунку боржника не свідчить про вчинення боржником дій, які вказують про визнання боргу, оскільки згідно статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження у випадках, встановлених законом чи договором між банком та клієнтом. Вказують, що 27 серпня 2013 року Банком було здійснено договірне списання коштів з рахунку відповідача на погашення кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором, і такі дії Банку відповідачем не були оскаржені та незаконними не визнані, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося

22 червня 2016 року до суду з позовом в межах строку позовної давності.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 06 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 250,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 30 % на рік та встановленням 55 днів пільгового періоду.

Сторони також домовились, що заява позичальника разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг. Свою згоду ОСОБА_7 висловила у своїй заяві, яку власноручно підписала (а. с. 6).

Також ОСОБА_7 06 червня 2008 року отримала кредитну картку

№ НОМЕР_1 з терміном дії - до грудня 2011 року, що підтверджується її підписом у заяві, за допомогою якої використовувала кредитні кошти.

Станом на 31 травня 2016 року через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитними договором у ОСОБА_7 виникла перед Банком кредитна заборгованості у розмір 11 331,80 грн, з яких 283,33 грн - заборгованість за кредитом, 7 170,77 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 100,00 грн - пеня та комісія, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 527,70 грн - штраф (процентна складова) (а. с. 4-5).

Згідно виписки банку, наданої на вимогу суду, було встановлено, що відповідач особисто здійснювала операцію «депозит», тобто погашення суми кредиту, в розмірі 40,00 грн лише 27 травня 2013 року (а. с. 123-126), а внесені 27 серпня 2013 року на рахунок Банку кошти в розмірі - 4,60 грн були службовою операцією Банку (автоматичне списання коштів з рахунку відповідача), тобто дію було вчиненою не самим відповідачем, та без його відома (а. с. 125).

ОСОБА_7 у судових засіданнях заперечувала той факт, що вона здійснювала оплату з погашення заборгованості за кредитним договором після 27 травня 2013 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної кредитної заборгованості лише 22 червня 2016 року (а. с. 57).

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК Українивстановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законіз метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За змістом частини першої статті 264 ЦК Українипідставою вважати, що перебіг позовної давності перервався, є вчинення саме особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, зокрема, надіслання позивачу певного листа, самостійного зарахування на рахунок позивача певної частини заборгованості.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Судами було встановлено, що відповідач 06 червня 2008 року отримала кредит у Банку в розмірі 250,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку строком на рік та в той же день отримала кредитну картку

№ НОМЕР_1, термін дії якої було визначено до грудня 2011 року, а останній платіж нею було вчинено 27 травня 2013 року. За таких обставин суди дійшли правильного висновку, що Банк звернувся до суду 22 червня 2016 року з пропуском позовної давності про застосування якої було заявлено відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи касаційної скарги Банку про переривання перебігу позовної давності договірним списанням коштів колегія суддів відхиляє, оскільки самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності, тому, позивачем пропущено позовну давність для захисту наведених цивільних прав та інтересів. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від

08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження № 61-2501св18). Підстав відступити від таких правових висновків Верховний Суд не встановив.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що з дня вчинення відповідачем дії щодо сплати кредиту, тобто з

27 травня 2013 року і до дня звернення позивача до суду, тобто до 22 червня 2016 року, минуло більше трьох років, у зв'язку з чим позовна давність сплила.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 06 грудня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 17 січня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик