справа № 361/4108/18 головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/2770/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
26 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 року у справі за клопотанням Військового комісаріату Республіки Адигея про надання дозволу та виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації від 28 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового комісаріату Республіки Адигея зайво отриманих сум пенсії з пенсійного рахунку, -
В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року Головне територіальне управління юстиції у Київській області направило до суду клопотання Військового комісаріату Республіки Адигея Російської Федерації про виконання та надання дозволу на виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації від 28 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового комісаріату Республіки Адигея зайво отриманих сум пенсії з пенсійного рахунку.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 рокуклопотання задоволено. Визнано та надано дозвіл на виконання рішенням Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації від 28 квітня 2017 року про стягнення зайво отриманих сум пенсії відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь військового комісаріату Республіки Адигея зайво отримані суми пенсії з Пенсійного рахунку пенсіонера Міністерства оборони Російської Федерації ОСОБА_3 в розмірі 220 790 рублів 26 копійок, а також відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 12 591 рублів 08 копійок, що станом на день розгляду клопотання судом становить 91 075 грн. 98 коп., та відсотки за користування чужими коштами в розмірі 5 193 грн. 82 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що клопотання не відповідає встановленим до нього статтею 466 ЦПК України вимогам. Суд першої інстанції проігнорував вимоги територіальної підсудності, оскільки ОСОБА_1 зареєстрована у м. Києві і згідно повідомлення Калитянської селищної ради на її території зареєстрованою не значиться. ОСОБА_1 не була повідомлена про надходження клопотання та їй не було запропоновано у місячний строк подати свої заперечення проти нього.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Київській області зазначає, що ОСОБА_1 невірно визначено суб`єктний склад учасників судового процесу, оскільки управління не є ні стягувачем, ні позивачем, ні відповідачем у справі, а лише здійснило організацію направлення клопотання Військового комісаріату Республіки Адигея Російської Федерації для розгляду компетентними органами. У зв`язку з цим, Головне територіальне управління юстиції у Київській областіпросить замінити сторону у справі на належну.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання, суд першої інстанції керувався статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24 грудня 1999 року, Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, статтями 462-468 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено,що рішенням Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації від 28 квітня 2017 року позов військового комісаріату Республіки Адигея до ОСОБА_1 про стягнення зайво отриманих сум пенсії задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військового комісаріату Республіки Адигея зайво отримані суми пенсії з Пенсійного рахунку пенсіонера Міністерства оборони Російської Федерації ОСОБА_3 в розмірі 220 790 рублів 26 копійок, а також відсотки за користування чужими грошовими коштами в розмірі 12 591 рублів 08 копійок. Рішення суду набрало законної сили 30 травня 2017 року (а.с.6).
Згідно довідки, наданої судом за підписом судді Сташ В.Х., рішення Майкопського міського суду Республіка Адигея від 28 квітня 2017 року по справі № 2-1778/2017 за позовом військового комісаріату Республіки Адигея до ОСОБА_1 про стягнення зайво отриманих сум по пенсії на території Російської Федерації не виконувалося (а.с.12).
Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Відповідно до договору між Україною та Росією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, що стосуються стягнення коштів на утримання у цивільних справах, застосовується законодавство договірної сторони, на території якої винесено рішення.
Згідно ст. 54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень розглядаються судами договірної сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані.
Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням іноземного суду, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 зайво отримані суми пенсії та відсотки за користування чужими коштами.
Військовий комісаріат Республіки Адигея Російської Федерації, на користь якого ухвалено рішення, звернувся з клопотанням про виконання та надання дозволу на виконання на території України вказаного рішення.
Оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на ряд процесуальних порушень, допущених судом при прийнятті та розгляді клопотання, зокрема, порушення ст. 463, 464, 466-467 ЦПК України.
Відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 466 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.
Статтею 468 ЦПК України визначено перелік підстав, з яких клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється.
Так, відповідно до ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; в інших випадках, встановлених законами України.
Враховуючи вимоги ст. 468 ЦПК України невідповідність клопотання вимогам ст. 466 ЦПК України не є підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.
Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея від 28 квітня 2014 року було прийнято без її участі та вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.
З наданих суду матеріалів вбачається, що 04 квітня 2017 року Майкопський міський суд направив ОСОБА_1 повідомлення про засідання, призначене на 28 квітня 2017 року за позовом військового комісаріату Республіки Адигея до ОСОБА_1 про стягнення зайво отриманих сум по пенсії, на адресу АДРЕСА_1 .
Однак, у розписці про вручення зазначено, що ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою, колись була квартиранткою. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 з 04 серпня 1998 року. Згідно повідомлення Калитянської селищної ради Броварського району Київської області ОСОБА_1 не зареєстрована на території Калитянської селищної ради (а.с.15-20).
Отже, ОСОБА_1 не брала участь у справі, оскільки їй не було належним чином вручено виклик до суду, що у відповідності до вимог ст. 55 Конвенції та ст. 468 ЦПК України є підставою до відмови в задоволенні клопотання.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне територіальне управління юстиції у Київській області зазначає, що ОСОБА_1 невірно визначено суб`єктний склад учасників судового процесу, оскільки управління не є ні стягувачем, ні позивачем, ні відповідачем у справі, а тому просило замінити його належною стороною, а саме Військовим комісаріатом Республіки Адигея. Однак, зазначення учасником справи процесуального статуту сторони, яким вона не наділена, не є підставою для заміни учасників справи.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та прийняття постанови по суті вимог, заявлених у клопотанні.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2018 рокускасувати та прийняти постанову.
У задоволенні клопотання Військового комісаріату Республіки Адигея про надання дозволу та виконання на території України рішення Майкопського міського суду Республіки Адигея Російської Федерації від 28 квітня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військового комісаріату Республіки Адигея зайво отриманих сум пенсії з пенсійного рахунку відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.