Апеляційне провадження № 22-ц/824/1454/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 357/3451/18

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Вербової І.М., Саліхова В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Литвиненко Оленою Леонідівною,

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого 4 жовтня 2018 року під головуванням судді Бондаренко О.В. в приміщенні суду,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», яке з 21.05.2018 змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», звернулося з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між позивачем та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до укладеного договору №б/н від 18.08.2011 року ОСОБА_6 отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Він підписав анкету-заяву, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 18.08.2011 становила в загальній сумі 7057,79 грн.: 4951,18 грн. тіло кредиту; 2106,61 грн. нарахованих процентів за користування кредитом. Спадкоємцем померлого є ОСОБА_5, згідно листа відповіді Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори від 30.11.2016 року. Тому, просило стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором зі спадкоємця.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості спадкодавця - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначало, зокрема, що висновок суду першої інстанції про те, що кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними є помилковим.

Посилався на те, що відповідно до ст. 1281 ЦК України, кредитор може пред'явити вимоги як безпосередньо до спадкоємців так і через нотаріуса, а тому оскільки 21.11.2016 року Банком було направлено претензію кредитора до нотаріальної контори, вважало, що це є фактично пред'явленням кредиторських вимог.

Вказав на те, що суд незаконно відмовив у позові банку та позбавив ПАТ КБ «Приватбанк» на поновлення своїх порушених прав за рахунок майна одержаного спадкоємцями у спадщину.

Скаржник зазначив, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду,викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Від відповідача до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення кредитора до спадкоємця, оскільки позивач дізнався про відкриття спадщини з листа Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори від 30.11.2016, а вимоги до спадкоємця пред'явив лише 7.02.2018 шляхом направлення вимоги направлення вимоги - претензії відповідачу та у березні 2018 року шляхом подання позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 8.08.2011 року ОСОБА_6 підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої приєднався до вказаних Умов та Правил і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8000,00 грн., на картковий рахунок. Отже, шляхом заповнення та підписання анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 18.08.2011, ОСОБА_6 погодився що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, становить договір про надання банківських послуг, що підтверджується копією анкети-заяви (ас.9) та копією умов та правил надання банківських послуг (ас.ас. 10-43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер в м. Бровари, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 05.05.2016 року, серія НОМЕР_1 (ас.445), не виконавши своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Станом на дату смерті заборгованість ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором №б/н від 18.08.2011 становила в загальній сумі 7057,79 грн., яка складається з наступного: 4951,18грн. тіла кредиту та 2106,61 грн. процентів за користування кредитом.

У відповідності до листа Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 23.11.2016 спадкоємицею майна померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_5 ( ас.49)

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Вбачається, що позивачем не надано суду доказів обсягу майна, отриманого відповідачами у спадщину після смерті ОСОБА_6, його вартості. При цьому з жодними клопотаннями щодо витребування вказаних доказів позивач до суду не звертався.

Оскільки, зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч.2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281,1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимог кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Разом із тим положення вказаної норми застосовується у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України, щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців.

Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

При цьому, за змістом цієї статті ЦК України не зобов'язує учасників спадкових правовідносин з'ясовувати наявність усіх боргів, які мав спадкоємець за життя, та всіх кредиторів, які мають право вимоги за такими боргами. Єдиним обов'язком правонаступника є повідомлення кредиторів спадкодавця про відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1281 ЦКУ), і лише якщо правонаступник знає про наявність таких кредиторів і має їхні координати.

Посилання в ст. 1281 ЦК України про необізнаність пред'явлення кредиторами претензій до спадкоємців не означає, що кредитори зобов'язані повідомляти спадкоємців про наявність вимог спадщини безпосередньо. Таке повідомлення може бути зроблено через нотаріальну контору, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. ( п.189).

Встановлені законом строки для пред'явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності, на ці строки не розповсюджуються норми ст.ст.259, 263, 264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності.

Непред'явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК України претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що Банк повідомляв боржника ОСОБА_6, а також після його смерті - спадкоємця, відповідача, про наявність боргу перед Банком та обов'язку його погасити.

В матеріалах справи міститься лист-претензія від 24.01.2018 (направлена 7.02.2018) (ас.ас.50-52), адресована відповідачу по справі, однак позивачем не надано доказів отримання останньою вказаної претензії.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься також претензія кредитора, адресована ОСОБА_6 від 17.11.2016, в якій Банком зазначено, що їм відомо про смерть ОСОБА_6 (ас.48), однак позивачем також не надано доказів отримання вказаної претензії кредитора.

При цьому, до суду позивач звернувся лише в березні 2018 року, тобто через шістнадцять місяців після направлення претензії кредитора з зазначенням про те, що йому відомо про смерть боржника.

Позовна заява не містить обґрунтувань, що спадкоємці знали про борги спадкодавця, і такі обставини не доводилися позивачем в суді.

Поміж іншого, з листа Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 23.11.2016 вбачається, що позивачу достеменно було відомо про смерть позичальника.

При цьому, вбачається, що в позивача в наявності є копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 (ас.45), що також свідчить про те, що позивач міг дізнатись про відкриття спадщини ще в 2016 році.

Обставин набуття банком вказаного свідоцтва представником позивача не наведено.

Зокрема, ні в позовній заяві, ні в суді першої інстанції представником позивача не спростовано факт обізнаності банку про факт смерті позичальника за кредитним договором ще в 2016 році, однак з позовом до суду з вимогами до спадкоємців останній звернувся лише в квітні 2018 року, тобто з пропуском строків, передбачених ст. 1281 ЦК України.

Поміж іншим, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по договору був здійснений в червні 2016 року, тобто право вимоги в банку виникло ще в 2016 році, проте останній не пред'явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Частиною 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки, кредитор пред'явив свої вимоги до спадкоємиці, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до ОСОБА_5

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення з вимогами до спадкоємця, оскільки встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності.

Апеляційний суд, дослідивши надані суду першої інстанції докази, встановив, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи скарги з приводу того, що строки звернення з вимогами до спадкоємця позивачем не пропущені, оскільки позивач направив до нотаріальної контори претензію кредитора і тому лише в березні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом не спростовують факт пропуску позивачем строку на звернення з вимогами до спадкоємця протягом одного року від настання строку вимоги.

Оскільки судом достовірно встановлено, що про смерть боржника позивачу було відомо з 2016 року, останній мав можливість довідатись про осіб, що прийняли спадщину в межах строків, передбачених ст. 1281 ЦК України та звернутись до спадкоємців з вимогами без пропуску строків, встановлених цією статтею.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язаннями, а також припинення таких зобов'язань.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» не містить.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції надана належна оцінка доводам позивача у сукупності з наданими доказами, висновки суду щодо пропуску строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 375 ЦПК України залишає його без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Литвиненко Оленою Леонідівною - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: