Головуючий у І інстанції Чех Н.А.
Провадження №22-ц/824/3181/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 023,12 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту - 50 806,48 дол. США та заборгованість по відсотках - 6 216,64 дол. США, а також пеню за прострочення сплати процентів в сумі 13 815,95 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 27 жовтня 2006 року було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 140 000,00 доларів США строком повернення кредитних коштів до 27 жовтня 2027 року. Виконання зобов`язання було забезпечено укладенням 27 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договору поруки № 54326.

Банк взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, натомість позичальник порушила покладені на неї зобов`язання, внаслідок чого у неї за договором утворилася заборгованість, яка станом на 08.01.2015 року становить 57 023,12 дол. США (еквівалент 899 800,09 грн.), що і просив стягнути позивач з відповідачів в солідарному порядку, зважаючи на їхнє небажання виконувати свої обов`язки добровільно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 5, адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ПАТ «УкрСиббанк» (, адреса: м. Київ, вулиця Андріївська, будинок № 2/12) заборгованість за Кредитним договором № 0 від 27 жовтня 2006 року в розмірі 57 023,12 дол. США та пеню в розмірі 13 815,95 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 1 827,00 грн. судового збору з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати. Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що про розгляд справи його судом належним чином повідомлено не було, що порушило його право на особисту участь у судовому засіданні. Крім того, судом при ухваленні рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті порушено вимоги п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 27 жовтня 2006 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 140 000,00 доларів США строком дії договору до 27 жовтня 2027 року. Кошти надано на придбання квартири АДРЕСА_2 . За умовами договору кредит надано шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_3 у банку, для подальшого використання за цільовим призначенням (том 1, а.с.5-11).

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 27 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 54326 (том 1, а.с.12-15).

Банк взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, натомість позичальник порушила покладені на неї обов`язки в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, внаслідок чого за договором утворилася заборгованість, розмір якої станом на 08.01.2015 року становить 57 023,12 доларів США з яких: заборгованість по кредиту - 50 806,48 доларів США, заборгованість по процентах - 6 216,64 доларів США. Крім того, за прострочення сплати процентів позивач згідно умов кредитного договору нарахував відповідачам пеню в сумі 13 815,95 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ч. 2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм та враховуючи те, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, що привело до утворення заборгованості, законним та обґрунтованим є висновок суду про стягнення з відповідачів, як солідарних боржників, на користь позивача заборгованості в розмірі 57 023,12 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту - 50 806,48 дол. США та заборгованість по відсотках - 6 216,64 дол. США, а також пені за прострочення сплати процентів в сумі 13 815,95 грн.Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачами суду надано не було, в зв`язку із чим судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного кредитування. Крім того листом НБУ від 07.12.2009 року за № 13-210/7871-22612 роз`яснено, що згідно вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. За відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно вимог ст. 5 Декрету - є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Банківської ліцензії №75 та Дозволу №75-2, виданих Національним Банком України 24 грудня 2001 року, АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (том 2, а.с.6-8).

Таким чином, доводи апелянта про порушення вимог діючого законодавства наданням кредиту не в гривнях, а в іноземній валюті, є необґрунтованими та недоведеними, а тому відхиляються колегією суддів. Крім того, згідно п. 8.2 кредитного договору підписанням даного договору позичальник підтверджує свою здатність виконувати умови даного Договору та те, що він повністю розуміє всі умови цього Договору, свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: