Провадження № 2-о/325/33/2019
Справа №265/517/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., за участю секретаря Орманджи Ф.К., заявника ОСОБА_1, свідка ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Приазовське Запорізької області, цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізької області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 09 лютого 2019 року в місті Донецьк від фіброзно-кавернозного туберкульозу легенів.

В обґрунтування вимог в заяві вказано, що 09 лютого 2019 року в місті Донецьк помер рідний брат заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Внаслідок смерті брата, на тимчасово окупованій території України, а саме Петровським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька «Державної Реєстраційної палати ОСОБА_4 юстиції Донецької Народної Республіки» видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії ДНР № 133190. 26 березня 2019 року заявник звернулася до відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області для отримання свідоцтва про смерть брата. Однак, отримала письмову відмову № 120/17.27-06-106 від 26.03.2019 року, відповідно до якої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй відмовлено у поновленні актового запису про смерть та його реєстрації, так як надане свідоцтво про смерть, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними, рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту смерті.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що встановлення факту смерті брата має юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після його смерті, а також для отримання допомоги на поховання ОСОБА_3, який був зареєстрованим та тимчасово періодично проживав за її місцем проживання. Але, останнім часом він виїхав в м.Донецьк, в свою квартиру, де хворів і не міг приїхати на підконтрольну територію та там помер 09.02.2019 року, про що їй повідомив інший брат ОСОБА_5, 11.12.1954р.н., який проживає в Марїнському районі Донецької області.

Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно.

Виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, допитавши заявника та свідка, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії ВЕ № 705071, виданого 07 серпня 2002 року Петровським РВ ДГУ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_3 народився 15 вересня 1953 року в м. Донецьк.

11 лютого 2019 року в місті Донецьк Петровським відділом ДРАЦС м. Донецька на бланку «Донецької народної республіки» видано свідоцтво про смерть ДНР № 133190 ОСОБА_3, який помер 09 лютого 2019 року.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який був зареєстрований та проживав за адресою: вулиця Алябєва, б. 22, кв. 13, м. Донецьк, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 680 від 11 лютого 2019 року, складеного на бланку форми № 106/у, затвердженого наказом МЗ ДНР та виданого відділенням Республіканського бюро судово-медичної експертизи, помер 09 лютого 2019 року по вул.Алябєва, 22/13, в місті Донецьк. Причиною смерті зазначена хвороба - фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів.

Заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м.Донецьк, згідно паспорта громадянина України серії СА 269071, виданого 30.07.1996 року Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно копії свідоцтва про народження VII-УР № 0081407, виданого 18.09.1965 року Петровським РВ РАЦС м. Донецьк, заявник ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_6 народилася 11 вересня 1965 року в м. Донецьк. Її батьками зазначені: ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЖС № 362647, виданого 09.09.1989 року Дівнинською сільською радою Приазовського району Запорізької області, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, 09 вересня 1989 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Кучеркова».

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст..ст.126, 133, 135 СК України від 27.03.2019 року ОСОБА_3 народився 15 вересня 1953 року (номер актового запису 1306 від 24.09.1953р), відомості про батьків: батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_8.

Даючи оцінку допустимості доказів документів, виданих органами Донецької Народної Республіки, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

А відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце та причину) ОСОБА_3, які зазначені у вищенаведеному свідоцтві, виданому на окупованій території Донецької області, а саме 09 лютого 2019 року в місті Донецьк, Петровський район.

Факт смерті підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2, який повідомив, що 09.02.2019 року зателефонував брат жінки і повідомив, що їх брат ОСОБА_3 помер від туберкульозу легенів. Він разом із дружиною 11.02.2019 року виїхали в Донецьку область для поховання померлого. 12.02.2019 року ОСОБА_3 поховали в сел..Луганське Марїнського району Донецької області, за місцем проживання іншого брата дружини та місцем раніше похованого їх батька.

Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті № 120/17.27-06-106 від 26 березня 2019 року, виданої Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, документ предявлений заявником свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії ДНР № 133190, видане 11.02.2019 року Петровським відділом запису актів громадянського стану м. Донецька державної реєстраційної ОСОБА_4 юстиції ДНР є недійсним і не створює правових підстав.

Частина 1 статті 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачає, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

На підставі п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Суд керується, також, положеннями ст.317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню та може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Враховуючи те, що Верховною Радою України не визначений чіткий та вичерпний перелік назв населених пунктів Донецької області, які визнаються тимчасово окупованою територією України та те, що норми статті 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, суд керується тим, що тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, серед яких м. Донецьк.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність задоволення обґрунтованих вимог заяви, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами в достатньому обємі.

Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для ОСОБА_1, оскільки необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть брата ОСОБА_3 у відповідності з вимогами законодавства України та оформлення спадкових прав на майно, яке залишилося після його смерті, а також отримання соціальної допомоги на проведене поховання померлої особи.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 259, 263-265, 315, 317-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізької області, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, задовольнити.

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_3, який народився 15 вересня 1953 року в м.Донецьк, помер 09 лютого 2019 року в місті Донецьк, причина смерті хвороба фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню та його оскарження не зупиняє виконання.

Копію судового рішення видати учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Приазовський районний суд Запорізької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.П. Пантилус