КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2019 року м. Київ

Справа №759/9612/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15420/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Войтенко Ю.В. 27 серпня 2019 року у м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У травні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 січня 2011 року в розмірі 20500,22 грн та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 січня 2011 між сторонами укладено договір б/н згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконує, внаслідок чого станом на 23 квітня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 20500,22 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факт укладання з відповідачем 13 січня 2011 року договору про надання банківських послуг, у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Також, позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Не погодилось із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк», представником подано апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, а також на те, що рішення прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам у справі. Також вказує на те, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, оскільки, підписавши анкету-заяву відповідач погодилась, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають кредитний договір між сторонами. Зазначає, що банком надано всі належні, допустимі та достатні докази існування між сторонами кредитних правовідносин та підтверджено розмір заборгованості внаслідок невиконання умов договору. Крім того, судом не взято до уваги, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, а тому висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 13 січня 2011 року була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно якої вона виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та виявила бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD 1000 грн /а.с. 81/.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н від 13 січня 2011 року, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 1500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконувала, внаслідок чого станом на 23 квітня 2019 року в неї утворилась заборгованість у розмірі 20500,22 грн.

Згідно розрахунку, поданого АТ КБ «Приватбанк», відповідач станом на 23 квітня 2019 року має заборгованість на загальну суму 20500,22 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 8874,73 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту- 4136,94 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 5286,16 грн, заборгованість з анарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн - 750,00 грн, загальна заборгованість за наданим кредитом - 19047,83 грн, заборгованість по судовим штрафам - 1452,39 грн /а.с. 76-80/.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» зазначено, що пільговий період до 30 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості), базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) 3%, обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості. /а.с. 82/.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

У даній справі, на підтвердження заявлених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду першої інстанції копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 13 січня 2011 року , однак вказана анкета-заява містить лише анкетні дані позичальника та контактну інформацію, у ній зазначено про вид карти, яку бажає отримати ОСОБА_1 - кредитка «Універсальна», і зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «універсальна»/GOLD, який становить 1000 грн.

Однак, у вказаній анкеті-заяві не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також, у заяві-анкеті не вказаний номер картки, яку отримав відповідач та термін її дії.

Банк, пред'являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані відсотки, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13січня 2011 року, посилався на Витяг з «Тарифів банку» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід'ємні частини спірного договору, в яких визначені умови: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка Витягу з Умов із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року провадження № 6-16цс15).

Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

Доводи апеляційної скарги про те, що за період з 2011 по 2019 роки відповідачем проводилися операції щодо зняття коштів та погашення кредитної заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку відповідача, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. А отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Наданий розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є доказом, який підтверджує надання кредиту позичальнику та наявність кредитних правовідносин, оскільки не містить данних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок, не містить підпису відповідальних осіб, та не скріплений печаткою банку. Крім того, визначена загальна сума заборгованості за вказаним розрахунком не відповідає сумі окремих складових такого розрахунку, а тому такий рохрахунок є суперечливим.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити як факт видачі кредиту, так і правильність нарахування заборгованості.

Долучена до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» виписка по картковому рахунку не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, оскільки не була подана і не була заявлена як доказ в суді першої інстанції, та не була предметом його дослідження. При цьому позивачем не вказано поважності причин ненадання таких доказів до суду першої інстанції, що унеможливлює їх прийняття на стадії розгляду справи апеляційним судом

Доводи позивача відносно того, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який відповідачем не оспорювався, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з останньої, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки тягар доказування обгрунтованості позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України, однак позивачем не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинськогорайонного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук