Справа №442/6696/19
Провадження №2/442/1732/2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.
з участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справа дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про визнання незаконним та скасування реєстрації місця проживання, -
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 10.04.2001 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та йому. ІНФОРМАЦІЯ_1 його бабуся ОСОБА_5 померла. На день її смерті у вказаній квартирі проживала його мати ОСОБА_7 , його батько ОСОБА_8 , він та його сестра ОСОБА_9 . У грудні 2018 року на його адресу надійшла ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2018 про відкриття провадження у справі №442/8303/18 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та до нього про усунення перешкод в користуванні вищевказаною квартирою. З вказаного позову та доданих до неї копій документів він довідався про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порушення його законних прав та інтересів набули у свою власність по 1/3 ідеальній частині квартири АДРЕСА_1 , відповідно ОСОБА_2 за договором дарування від 16.10.2018, посвідченого Кобак О.В. приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі №946, а ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.11.2017, видане ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстроване в реєстрі №963. Крім цього, йому стало відомо про те, що 23.10.2018 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі згаданих незаконних правовстановлюючих документів, зареєстрували своє місця проживання у вищевказаній квартирі, де також зареєстрували місце проживання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, останні фактично проживають за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Реєстрація місця проживання відповідачів та їх неповнолітньої доньки надає останнім право користування вказаною квартирою, проте він не надавав згоди на їх реєстрацію у належній йому квартирі. Оскільки реєстрація місця проживання вказаних осіб проведена без його згоди та відома, то для захисту порушених своїх прав звертається до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 23.09.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 28.10.2019.
28.10.2019 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 30.10.2019.
30.10.2019 підготовче провадження в справі закрито, замінено первісного відповідача - виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області на виконавчий комітет Стебницької міської ради Львівської області, залучено Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради Львівської області - службу у справа дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до участі у розгляді справи. Справу призначено до судового розгляду на 25.11.2019.

19.11.2019 відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву.

25.11.2019 справа слухалась по суті, оголошено перерву до 04.12.2019.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечила з підстав, викладених у відзиві, просить позов в задоволенні позову відмовити.

Представник виконавчого комітету Стебницької міської ради Годяк В.М. в судовому засіданні позов заперечив, вважає, що реєстрацію місця проживання проведено правомірно, оскільки ОСОБА_3 є співвласником спірного помешкання, має право вілно розпоряджатися своїм майном, в тому числі й на реєстрацію місця проживання членів своєї сім`ї ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_4 .

Представник Служби у справа дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Яким І.С. в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на те, що у випадку задоволення позову права малолітньої ОСОБА_4 будуть порушені.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 5 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (стаття 12 ЦПК України)
У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли не необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно п.6 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Вимогами ст.ст.13,81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їхня малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у вищевказані квартирі.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частина 2 статті 3 СК України визначає, що до складу сім`ї входять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового приміщення, які проживають разом з ним у приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником такого приміщення, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, якщо частина квартири (будинку) належить співмешканцю на праві власності він може без згоди інших співмешканців вселити до даної квартири (будинку) батьків, своїх дітей та дружину.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV.

У відповідності до ч.3 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» у сфері реєстрації місця проживання діє декларативний принцип, який полягає у наданні адміністративних послуг з реєстрації, зняття з реєстрації виключно на підставі відомостей, наведених суб`єктом звернення у заяві у формі декларації. Підтвердження зазначених відомостей суб`єктом звернення або особою, місце проживання якої зареєстровано, знято з реєстрації, здійснюється лише у випадках, передбачених цим Законом. Орган реєстрації або центр надання адміністративних послуг не має права вимагати наявність у заяві у формі декларації підписів інших осіб ніж підпис суб`єкта звернення або вимагати присутності зазначених осіб під час подання такої заяви.
Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні визначено у Правилах реєстрації місця проживання, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207.
У відповідності до п.3 вищевказаних Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Згідно п.18 Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.
У відповідності до п.19 Правил працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.
У п.28 Правил визначено, що реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.
Суду не представлено жодного доказу на підтвердження незаконності проведеної реєстрації та/чи порушення прав позивача як співвласника помешкання.
Суд вважає за необхідне зазначити й те, що покликання позивача на неправомірність набуття ОСОБА_3 право власності на частку у квартирі є передчасним, оскільки на момент проведення реєстрації місця проживання така була і в даний час є співвласником житла. А тому суд, керуючись також й Конвенцією про права дитини,Законом України «Про охорону дитинства», з метою не порушення інтересів співвласника та не порушення його прав, передбачених чинним законодавством України щодо вільного розпорядження належним майном, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із недоведеністю.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 206, 264ЦПК України, -

ухвалив:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Стебницької міської ради Львівської області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справа дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про визнання незаконним та скасування реєстрації місця проживання - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06.12.2019.

Суддя Павлів З.С.