Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 309/367/16-ц

провадження № 61-4501св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Нанківська сільська рада Хустського району Закарпатської області,

представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

представник Нанківської сільської ради Хустського району Закарпатської області - Худинець ВалерійПавлович,

третя особа - Управління Держгеокадастру у Хустівському районі Закарпатської області,

представники третьої особи:ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року в складі судді Довжанин М. М. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Панька В. Ф., Бисаги Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Нанківської сільської ради Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_5, третя особа - Управління Держгеокадастру у Хустському районі, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням 9 сесії 23 скликання Нанківської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 29 лютого 2000 року йому надано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,04 га та для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,25 га у АДРЕСА_1, загальною площею 0,29 га. При розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та керуючись картографічними матеріалами, які знаходяться у Нанківській сільській раді, він звернувся до суміжного землекористувача ОСОБА_5 щодо погодження меж земельних ділянок, про що йому було відмовлено. У зв'язку з виникненням межового спору позивач звернувся із заявою до Нанківської сільської ради. Комісією прийнято рішення про поділ спірної межі порівну. У свою чергу, враховуючи картографічні матеріали, згідно з якими спірна межа входить до його домогосподарства з метою досягнення добросусідства він погодився на поділ спірної межі порівну. Зазначав, що у грудні 2015 року він дізнався, що земельній ділянці відповідача присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1. Оскільки він не погоджував межі земельних ділянок, вважав, що це є грубим порушенням норм чинного законодавства. Вважав, що картографічні матеріали не відповідають акту комісії Нанківської сільської ради від 28 травня 2013 року.

14 грудня 2015 року він звернувся до сесії Нанківської сільської ради щодо встановлення спірної межі згідно з актом комісії Нанківської сільської ради від 28 травня 2013 року, проте йому було відмовлено.

Згідно з пунктом 2 протоколу засідання щодо встановлення меж земельних ділянок від 28 грудня 2015 року комісією встановлено порушення межових знаків. Разом з тим, в акті встановлення меж земельних ділянок від 29 грудня 2015 року зазначено, що порушень меж земельних ділянок немає, а також, що документи на оформлення права власності в ОСОБА_5 знаходяться в процесі виготовлення. Даний акт затверджений рішенням сесії Нанківської сільської ради від 12 січня 2016 року, яким також надано позивачу дозвіл на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку без погодження із ним.

Вважав, що рішення щодо надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку без погодження із ним суперечить акту комісії Нанківської сільської ради від 28 травня 2013 року та пункту 2 протоколу засідання щодо встановлення меж земельних ділянок від 28 грудня 2015 року.

Крім того, вважав, що рішення сесії Нанківської сільської ради від 12 січня 2016 року щодо надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку без погодження із ним є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,25 га розроблена без рішення сесії Нанківської сільської ради про безкоштовну передачу у власність даної земельної ділянки. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2013 року відповідач прийняв спадщину на незавершене будівництво.

Зазначав, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,25 га розроблена всупереч Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій», а тому кадастровий номер було присвоєно неправомірно.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Нанківської сільської ради від 12 січня 2016 року щодо надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку без його погодження, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позовні вимоги належними та допустимими доказами не доведені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 рокуОСОБА_2 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року касаційне провадження відкрито та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року до Верховного Суду передано дану цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2018 року вказану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно досліджено докази у справі та не надано належної оцінки. Неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до порушення його прав власності.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У квітні 2017 року Нанківська сільська рада Хустського району Закарпатської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані рішення є законними і обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що згідно з рішенням 9-ї сесії 23-го скликання Нанківської сільської ради від 29 лютого 2000 року ОСОБА_2 було надано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,29 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2013 року ОСОБА_5 отримав у спадщину незавершене будівництвом домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Це домоволодіння розташоване на земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою, яка передана позивачеві.

28 травня 2013 року комісією Нанківської сільської ради на місці із залученням спеціалістів спірне питання щодо меж земельних ділянок було вирішено. За взаємною згодою сторін встановлено межу між домогосподарствами посередині спірної частини земельних ділянок. Встановлення межі здійснено спеціалістами ТОВ «Земля Карпат». Про вказане свідчить як безпосередньо акт обстеження земельних ділянок позивача та відповідача від 28 травня 2013 року (а. с. 8), що був складений землевпорядником Нанківської сільської ради про встановлення меж домоволодінь і відсутність претензій щодо межових спорів.

Матеріали справи містять акт, складений у 2013 році землевпорядником Нанківської сільської ради та підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_5, згідно з яким межі земельних ділянок встановлено і між власниками домоволодінь немає претензій у межових спорах (а. с. 79).

05 червня 2014 року Нанківською сільською радою прийнято рішення 27-ї сесії 6-го скликання № 47, яким надано відповідачу ОСОБА_5 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га, за адресою: АДРЕСА_2.

У подальшому на підставі розпорядження Нанківського сільського голови від 24 грудня 2015 року № 11 було призначено ще одну комісію щодо встановлення меж земельних ділянок сторін.

28 грудня 2015 року було проведено засідання комісії щодо встановлення меж земельних ділянок, якою проаналізовано надані обміри на земельну ділянку, встановлено, що наявні порушення меж цих ділянок та запропоновано провести повторні обміри на місці (а. с. 13).

З акту встановлення меж земельних ділянок від 29 грудня 2015 року вбачається, що порушення меж земельних ділянок між землекористувачами після встановлення межі попередніми комісіями, що неодноразово призначалися з даного питання, не виявлено. Документи, що посвідчують право власності користування земельними ділянками відсутні в обох сторін, вони знаходяться в процесі виготовлення. У присутності членів комісії було зроблено повторні обміри земельних ділянок представниками ДП «Закарпатгеодезцентр» та «Земля Карпат». На підставі даних зйомок виявлено, що порушень з боку обох сторін, щодо чітко встановленої межі попередніми комісіями не було. Комісія запропонувала погодити межі суміжного землекористування один одному. Якщо сторони не знайдуть порозуміння і не погодять один одному межу відповідно до зйомки земельних фірм, даний акт подати на затвердження чергової сесії для надання їм права виготовлення правовстановлюючих документів на землю без погодження меж суміжного користувача (а. с. 11).

Враховуючи, що сторони спору не погодили один одному межі земельних ділянок, акт погодження меж суміжних землекористувачів комісією подано на розгляд депутатів на сесію.

12 січня 2016 року депутати Нанківської сільської ради затвердили акт та ухвалили рішення № 29, яким дозволили відповідачу ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_2 виготовити проект землеустрою на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,2500 га, без погодження меж суміжного землекористувача ОСОБА_2

На підставі цього ж акту сесія прийняла аналогічне рішення № 30 на користь позивача ОСОБА_2, тобто надала йому право виготовити проектну документацію без погодження меж суміжного землекористувача ОСОБА_5

Ці обставини сторони не заперечували під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин (частина друга статті 106 ЗК України).

Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними (частина третя статті 106 ЗК України).

Відповідно до частина перша статті107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки (частина друга статті 107 ЗК України).

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (частина 3 статті 107 ЗК України).

У даному випадку сторони є суміжними землекористувачами, між ними існує спір щодо меж виділених їм земельних ділянок, вони відмовляються узгодити один одному межі суміжного землекористування. За цих обставин межі було встановлено згідно вказаних вище норм земельного законодавства.

Згідно з актом встановлення меж земельних ділянок від 29 грудня 2015 року вбачається, що порушення меж земельних ділянок між землекористувачами, після встановлення межі попередніми комісіями (забетонованої стінки), що неодноразово призначалися з даного питання, не виявлено. У присутності членів комісії було зроблено повторні обміри земельних ділянок представниками ДП «Закарпатгеодезцентр» та «Земля Карпат». На підставі даних зйомок було виявлено, що порушень з боку обох сторін, щодо чітко встановленої межі попередніми комісіями, не було. Комісія запропонувала погодити межі суміжного землекористування один одному. У випадку відсутності компромісу було вирішено погодити право виготовлення правовстановлюючих документів на землю без погодження меж суміжного користувача, чим і скористався відповідач ОСОБА_5

Приймаючи рішення від 12 січня 2016 року про виготовлення правовстановлюючих документів на землю без погодження меж суміжного землекористувача Нанківська сільська рада виходила з того, що це є єдиний можливий варіант, оскільки сторони не йдуть на зустріч один одному. Порушень закону при прийнятті цього рішення судом не встановлено.

Верховний Суд у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у справі № 580/168/16-ц зробив висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року),враховуючи те, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що відповідачами порушені його права на землю чи його права при здійсненні реєстрації земельної ділянки, як і не доведено яким чином порушує його права чи інтереси рішення сесії Нанківської сільської ради від 12 січня 2016 року щодо надання дозволу ОСОБА_5 на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку без його погодження, дійшов правильного висновку про відмову в позові за недоведеністю та безпідставністю.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 13 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило