Справа № 638/3910/19
Провадження № 2-з/638/241/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд встановити ОСОБА_3 заборону виїзду за межі України та відчужувати 1/3 частини трикімнатної квартири, що належить йому на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_3 і знаходяться у нього чи в інших осіб, накласти арешт на рухоме майно, яке належить ОСОБА_3 на праві власності.

В обгрунтування заяви зазначає, що 15 березня 2019 року ОСОБА_1 направлено до Дзержинського районного суду м.Харкова позовну заяву з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по договору позики, 3% річних, відсотків за користування позикою та моральної шкоди. Ціна позову складає 276 526, 41 грн. Вказує, що позивачу відомо, що ОСОБА_3 є власником 1/3 частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м.Харків. АДРЕСА_2, а також автомобіля Фольксваген. На думку ОСОБА_1 встановлення відповідачу заборони вчиняти певні дії, а саме виїзду за межі України та відчужувати вказане вище майно, а також накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_3 і знаходяться у нього чи в інших осіб, накладення арешту на рухоме майно буде ефективним способом забезпечення позову та таким, що не дасть можливості відповідачу завчасно вжити заходи щодо приховання своїх грошових коштів або відчуження майна з метою створення перешкод для виконання судового рішення у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч.2 ст.149 ЦПК України).

При цьому, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача та спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести в майбутньому до певних складнощів при виконанні рішення суду.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.2 вказаної статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 1, 2, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії та іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому, ЦПК України не має правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати в порядку, передбаченому статтями 151-153 цього Кодексу, тимчасове обмеження відповідача у виїзді за межі України у зв'язку з розглядом у суді цивільної справи.

З матеріалів заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за умовами укладеного договору позики від 11.12.2012 року.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, а також є необхідними і для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів та безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо зазначеної у заяві квартири; накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_3 і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на рухоме майно.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду. При цьому, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання заявника про розгляд заяви про забезпечення позову за участі представника позивача адвоката ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.3 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для зясування питань, повязаних із зустрічним забезпеченням.

Суддя вважає за можливе вирішити питання щодо забезпечення позову за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 за наявними матеріалами, долученими до заяви, без виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, оскільки підстав та необхідності надання пояснень заявником або надання додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову судом не вбачається .

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Д.В.Цвірюк