КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8323/2019
справа № 754/619/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2019 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Вербової І.М.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва, постановленого під головуванням судді Зотько Т.А. 04 лютого 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - Баженков Євген Володимирович, про визнання незаконними скорочення з посади та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату недоотриманої частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Фонду соціального страхування України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - Баженков Є .В. , про визнання незаконними скорочення з посади та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату недоотриманої частини заробітної плати.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що згідно із наказом директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №999 від 22.12.2017, позивача було звільнено з посади головного спеціаліста відділу методології та аналізу тимчасової непрацездатності департаменту експертизи тимчасової непрацездатності за п.1 т.40 КЗпП України.

Зазначала, що її звільнення з займаної посади є незаконним, оскільки, персонального письмового попередження про скорочення саме посади позивача та про майбутнє можливе її звільнення ОСОБА_2 не отримувала, іншої роботи на тому самому підприємстві відповідачем їй не було запропоновано, а також враховуючи той факт, що при скороченні чисельності та штату працівників відповідачем не надалась позивачу перевага у залишенні на роботі як більш кваліфікованому працівнику, позивач, з урахуванням уточнень, просила визнати її звільнення з роботи незаконним та скасувати наказ від 22.12.2017 №999 «Про звільнення ОСОБА_2 », поновити її на роботі на посаді головного спеціаліста відділу методології та аналізу тимчасової непрацездатності департаменту експертизи тимчасової непрацездатності виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 30.12.2017, стягнути з Фонду соціального страхування України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2017 по фактичну дату винесення рішення судом, яка на дату подання позовної заяви становить 16 144,09 грн., виплатити недоотриману частину заробітної плати, стягнути належну їй заробітну плату за період з 01.08.2017 по 29.12.2017, а також виплату суми індексації втрачених грошових коштів в розмірі 58 233, 32 грн., покласти на відповідача витрати, пов?язані з розглядом справи та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: директор Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - Баженков Євген Володимирович про визнання незаконними скорочення з посади та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виплату недоотриманої частини заробітної плати - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач персонально не попереджав позивача про скорочення саме її посади та про її майбутнє звільнення, як цього вимагає ст.49-2 КзпП України. Разом із тим, відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач була ознайомлена зі зміною в організації виробництва і праці та скороченням чисельності працівників за два місяці до звільнення, про що свідчить її особистий підпис у додатку до наказу № 603 від 26.10.2017 (а.с. 123 т.1).

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що відповідачем були надані та досліджені судом «Відомості щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці у відповідності до постанов правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 №47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 № 51 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10.10.2017 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», які вводяться в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення», у яких наявний підпис позивача від 26.10.2017.

Однак, звертає увагу суду на те, що на вказаних відомостях знизу також наявна примітка: «Попередження проводиться відповідно до вимог підпункту 3.1 пункту 3 наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.2017 № 603 щодо попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці та можливемайбутнє звільненняу зв?язку із скороченням з 01.01.2018 чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України під особистий підпис».

Зазначає, що місцевий суд, приймаючи оскаржуване рішення, не прийняв до уваги, що вищевказаний документ не може бути доказом персонального попередження позивача про наступне вивільнення, оскільки ці відомості із зазначенням ряду посад не містять інформації стосовно пропонуваннявакантних посад, або повідомлення, що такі посади відсутні, інформації про дату звільнення та пропричини такого звільнення.

Окрім зазначеного, вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки і тому, що у відомостях щодо попередження осіб не зазначено, що саме посада позивача скорочується, при цьому вказується стосовно можливого майбутнього звільнення, що не являється стверджувальною та однозначною інформацією.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції, при постановленні рішення, не було враховано та не надано належної оцінки доводам позивача, що всупереч ч.1,3 ст. 49-2 КЗпП України, відповідач не запропонував позивачу такої роботи (посади), хоча до її звільнення та на момент звільнення у відповідача були вакантні посади (а.с. 138 т.1) головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організаційної роботи та посада головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, які позивачка могла зайняти відповідно до своєї кваліфікації та досвіду роботи.

Звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції не врахував, що жодного наказу про зменшення премії з підстав зазначених у п.4.4. Положення, відповідач не видавав, що підтверджує законність вимог апелянта донарахування їй премії за період з 01.08.2017 по 29.12.2017.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, в заявах просили розглядати справу за їх відсутності.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено протиправності дій відповідача при його звільненні та не надано доказів порушення його трудових прав.

Проте, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Нормами трудового законодавства України передбачено, що суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов?язаний перевірити наявність підстав для звільнення .

Статтею 141 КЗпП України визначено обов?язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

При звільненні працівників у зв?язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо попередження працівника у визначений законом строк про звільнення та переведення працівника на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівника.

Відповідно частин першої та третьої статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 зі змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз?яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов?язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов?язані з?ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом установлено, що 01.08.2017 позивач ОСОБА_2 була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу методології та аналізу тимчасової непрацездатності департаменту експертизи тимчасової непрацездатності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України виконавча дирекція в порядку переведення з виконавчої дирекції ФСС з тимчасової втрати працездатності (а.с. 14-15 т.1).

Постановою правління Фонду соціального страхування України №47 від 12.09.2017 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» затверджена з 01.01.2018 гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниці, у тому числі граничну чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду - 188 штатних одиниць.

Постановою правління Фонду соціального страхування України №50 від 10.10.2017 «Про затвердження структури органів Фонду» затверджено структуру робочих органів виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 1 та структуру виконавчої дирекції Фонду згідно з додатком 2, яка вводиться в дію з 01.01.2018.

31.10.2017 затверджений відповідний штатний розпис, в якому відсутній департамент експертизи тимчасової непрацездатності, мають бути скорочені 9 посад, в тому числі посада, яку займала позивач.

Гранична чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду станом на 31.10.2017 становила 267 штатних одиниць (облікова чисельність становила - 260 осіб), станом на 01.01.2018 - 188 штатних одиниць ( облікова - 198 осіб).

Наказом виконавчої дирекції Фонду №603 від 26.10.2017 «Про зміни в організації виробництва і праці» введено в дію з 01.01.2018 зміни в організації виробництва і праці, що тягнуть за собою зміну істотних умов праці.

Наказом від 22.12.2017 №999 ОСОБА_2 звільнена з посади головного спеціаліста відділу методології та аналізу тимчасової непрацездатності департаменту експертизи тимчасової непрацездатності Фонду соціального страхування України з 29.12.2017р. у зв?язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (Том І а.с. 16).

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем, у підтвердження заперечень на позов, для доведення обставин письмового повідомлення позивача про звільнення з роботи у зв?язку із скороченням суду надано (дослівно): «Відомості, щодо попередження осіб про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці у відповідності до постанов правління Фонду соціального страхування України від 12.09.2017 № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 № 50 «Про затвердження структури органів Фонду соціального страхування України», від 10.10.2017 № 51 «Про затвердження схеми посадових окладів працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів», від 10.10.2017 № 52 «Про внесення змін до Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України», які вводяться в дію 01.01.2018 та про можливе майбутнє звільнення (надалі по тексту - відомості, т. 1, а. с. 123), у яких наявний підпис ОСОБА_2 від 26.10.2017.

На вказаних відомостях знизу також наявна примітка: «Попередження проводиться відповідно до вимог підпункту 3.1 пункту 3 наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 26.10.2017 № 603 щодо попередження всіх працівників виконавчої дирекції Фонду про зміни в організації виробництва і праці, відповідні зміни істотних умов праці та можливе майбутнє звільнення у зв?язку із скороченням з 01.01.2018 чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України під особистий підпис».

Проте, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо прийняття вищевказаного доказу, як персонального попередження позивача про наступне вивільнення, оскільки ці відомості із зазначенням ряду посад , на думку колегії суддів, містять інформацію стосовно вакантних посад, інформацію про дату звільнення та про причини такого звільнення (скорочення чи зміна істотних умов праці (у змісті відомостей йдеться про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці), що визначено нормою ст. 32 КЗпП України, яка також передбачає попередження працівника з цього приводу не пізніше ніж за два місяці .

Також у відомостях щодо попередження осіб зазначено, що посади скорочуються, при цьому вказується саме стосовно майбутнього звільнення.

Відповідно частин першої та третьої статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При звільненні працівників у зв?язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо попередження працівника у визначений законом строк про звільнення та переведення працівника на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівника.

Як убачається із матеріалів справи, на час попередження позивача про наступне вивільнення і до її звільнення з роботи в Фонді були вакантні посади: заступника директора виконавчої дирекції Фонду, директора департаменту юридичної роботи, заступника начальника відділу договірної роботи департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу правового забезпечення представництва Фонду департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста нормативно - правового відділу департаменту юридичної роботи, головного спеціаліста відділу внутрішнього та зовнішнього аудиту департаменту аудиту, головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення управління організації роботи, на які приймались фахівці в сфері права, економіки, обліку і аудиту та менеджменту (а.с. 138 т.1).

Позивач за своєю освітою не могла претендувати на зазначені посади.

Директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України листом від 29.09.2017 №2.4-37-671 було доведено до відома голови Професійної спілки працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, що 12.09.2017 правлінням Фонду соціального страхування України видана постанова «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» №47, якою з 01.01.2018 року затверджена гранична чисельність працівників Фонду у кількості 5192 штатних одиниць, а на сьогодні гранична чисельність працівників Фонду складає 7988 штатних одиниць. На виконання вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», попереджено про майбутні можливі зміни у структурі Фонду з 01.01.2018 року та заплановане скорочення працівників, про зміни в організації виробництва і праці, істотних умов праці (Том І а.с.225-232).

З урахуванням викладеного відповідач довів суду, що він виконав щодо позивача усі обов?язки, які передбачені чинним законодавством при звільненні працівника з роботи, зокрема, суду надано докази, що відповідач персонально попереджав позивача про наступне вивільнення у зв?язку зі скороченням її посади.

За вимогами трудового законодавства роботодавець зобов?язаний запропонувати всі наявні вакансії щодо роботи, яку працівник може виконувати, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наказ Фонду соціального страхування України «Про звільнення ОСОБА_2 » від 22.12.2017 №999 є законним, а тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Порушення зазначеного порядку щодо пропонування працівнику іншої роботи та неналежне повідомлення про вивільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до моменту його звільнення на займаній посаді.

Оскільки позивача було звільнено без порушення вимог чинного законодавства, ОСОБА_2 не підлягає поновленню на роботі на посаді головного спеціаліста відділу методології та аналізу тимчасової непрацездатності департаменту експертизи тимчасової непрацездатності Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 29 грудня 2017 року, який скорочено.

Інші вимоги позивача ОСОБА_2 є похідними від вимоги про поновлення на роботі, а тому у зв`язку із відмовою у поновленні на роботі задоволенню не підлягають.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття , але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 липня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: