Справа № 405/3718/18
Провадження №2/405/707/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І., Тюпі Ю.В., Гершкул М.В.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шинкарьова О.О.

відповідача ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Хабзей О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому цивільну справу №405/3718/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт проживання її (позивача) однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з червня, 2003 року по 24 жовтня 2008 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її (позивача ОСОБА_1 ) та відповідача ОСОБА_2 , та яка належить їм в рівних частках, а саме: по Ѕ частині кожному.

В обгрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває в шлюбі, який зареєстровано 24 жовтня 2008 року, та проживають з відповідачем у квартирі АДРЕСА_1 . Нещодавно, під час сімейної сварки, відповідач заявив про своє одноосібне право власності на квартиру, в якій вони проживають, заперечував будь-які її (позивача) права на квартиру та погрожував виселити її (позивача) з квартири. Наступного дня вона (позивач) знайшла договір купівлі-продажу квартири та пересвідчилася, що дійсно у ньому зазначено, що відповідач на момент укладення даного договору не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, разом з тим вказане не відповідає дійсності, оскільки вони з відповідачем фактично почали проживати однією сім`єю з червня 2003 року, коли відповідача вигнала з помешкання, де він проживав, його колишня дружина, розірвання шлюбу з якою зареєстровано 25.08.2002 року. Зазначила, що з цього часу вони з відповідачем вирішили створити сім`ю, відповідач зі своїми речами переїхав проживати до неї (позивача) у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначила, що з відповідачем проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.За час спільного проживання в них склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. У шлюбі з іншими особами ні відповідач, ні вона (позивач) не перебували. Через рік спільного проживання вони вирішили придбати нове житло та вона (позивача) почала пошуки прийнятних для них з відповідачем варіантів, які б влаштовували за ціною та місцем розташування. Навесні 2004 року вона (позивач) за оголошенням в газеті знайшла квартиру в житловому будинку по АДРЕСА_3 , домовилася з продавцем квартири ОСОБА_3 про придбання цієї квартири, за строки та ціну придбання майна. Також вона (позивач)особисто розрахувалася та підписала з продавцем ОСОБА_3 . Угоду про завдаток від 27 квітня 2004 року. 09 червня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , покупцем за яким виступив відповідач, який і підписав зазначений договір, в свою чергу, вона не підозрювала, що в договорі зазначено, що на момент його укладення відповідач не перебуває у фактичних шлюбних відносинах. З вказаного часу і дотепер вони проживають з відповідачем в зазначеній квартирі.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 набута ними в період проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, виконання взаємних прав та обов`язків, тобто в той час, коли вона (позивач) з відповідачем перебували у фактичних шлюбних стосунках, то вважає, що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя та належить їм (позивачу та відповідачу) в рівних частках.

Ухвалою суду від 06 липня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 16.10.2018 року за вх.№25710, за яким, позов не визнає, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.Відзив на позов обґрунтував наступним. Зокрема, вказав, що він дійсно 24.10.2008 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , в шлюбі з якою понад 10 років, при цьому, позивачу було достеменно відомо, що частина будинку була придбана особисто ним до реєстрації шлюбу з позивачем. Крім того, зазначив, що однією сім`єю з позивачем до укладення договору купівлі-продажу вони не проживали. Вказав, що після розлучення зі своєю колишньою дружиною і до придбання ним квартири по АДРЕСА_3 , він проживав у гуртожитку по АДРЕСА_4 . Також зазначив, що позивач продала свою квартиру в с. Гірничому, гроші віддала дочці, та вирішила претендувати на його особисте майно, яке він придбав за чотири роки до реєстрації шлюбу з позивачем за власні кошти, позивач свої особисті кошти не вкладала, однією сім`єю до реєстрації шлюбу вони не проживали та не планували цього, інколи зустрічалися з позивачем в її квартирі в с. Гірничому. З продавцем він (відповідач) також розраховувався особисто, особисто платив завдаток продавцю ОСОБА_3 , про що свідчить угода про завдаток. Просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності, та у разі, якщо позивачем буде доведено, що строки позовної давності не сплинули, відмовити в задоволенні безпідставних позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій зазначила, що аргументи, вказані у відзиві, не спростовують факти, на яких ґрунтуються їївимоги. Посилання відповідача на сплив строку позовної давності вважає необґрунтованим, оскільки при оформленні в нотаріуса договору купівлі-продажу житла за вищезгаданою адресою відповідач був присутній один, без неї (позивача), а про те, що в договорі вказано, що відповідач на момент його укладення не перебуває у фактичних шлюбних відносинах, вона дізналася тільки після їхньої сварки влітку, 2018 року, під час якої відповідач заперечував її право на частину квартири, тому вважає, що саме з цього часу вона дізналася про порушення своїх прав, що змусило її звернутися з позовом до суду, на підставі чого вважає вимогу відповідача про відмову в задоволенні позову на підставі закінчення строку позовної давності необґрунтованою та безпідставною. У відповіді на відзив позивач також зазначила, що відповідач, після того, як його вигнала з помешкання колишня дружина, проживав у гуртожитку, до якого його вселила знайома, тимчасово, законних підстав на проживання у гуртожиткувідповідач не мав. Перший місяць після їх знайомства він ночував у гуртожитку, потім відвідував його тільки по вихідних, і приблизно через два місяці почав проживати разом з нею (позивачем) постійно в її квартирі в с. Гірничому, після чого і постало питання про придбання житла дляїх спільного проживання як сім`ї.Заперечення відповідача проти позову вважає безпідставними, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на обґрунтування своїх заперечень, відповідно, заявлені позовні вимоги позивач вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою суду від 28 січня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник адвокат Шинкарьов О.О. (діє на підставі ордеру серії КР №042184 від 12.06.2018 року) під час судового розгляду справи по суті позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, просили позов задовольнити. Також підтримали подану відповідь на відзив. Додатково на обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона познайомилася 08 березня 2003 року, та в цей час вона працювала на ринку, була підприємцем, після чого почали зустрічатися з відповідачем, та влітку відповідач прийшов до неї та сказав, що його вигнала з квартири його колишня дружина, та він почав проживати у неї (позивача) в квартирі в сел.Гірничому, також сестра відповідача допомогла йому оформити кімнату в гуртожитку, який знаходиться по АДРЕСА_4 , в свою чергу, вона (позивач) робила там ремонт, та відповідач в гуртожитку прожив близько трьох місяців, однак він дуже хотів проживати в приватному будинку та бути господарем, у зв`язку з чим вона почала пошуки зазначеного майна, та приблизно через три місяці вони знайшли будинок по АДРЕСА_5 , куди відповідач переїхав та перевіз свої речі та майно. В свою чергу, вона (позивач) в будинок на АДРЕСА_5 не переїжджала, однак для ремонту зазначеного будинку вона взяла у 2004 році кредит в КС «Шанс» в розмірі 5 000 грн., який вона протягом тривалого часу виплачувала Спілці. Крім того, зазначила, що через деякий час, вона зайнялася пошуками іншого житла для проживання, та оскільки відповідач постійно був зайнятий, так як часто перебував у відрядженнях, то саме вона займалася пошуками житла, по оголошенню знайшла таке житло, особисто передала завдаток продавцю, та на придбання житла вона (позивач) віддала 5 000 грн., інші 5 000 грн. віддав відповідач, також допомагали батьки відповідача, та вказане майно було придбано за 15 000 грн. та було оформлено на відповідача ОСОБА_2 , при цьому вона (позивач) розуміла, що майно оформлено на відповідача, так як на той період часу вона не перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Також зазначила, що в період часу з 2003 по 2004 рік вона зустрічалася з відповідачем як жінка з чоловіком, спільного господарства не вели, відповідач часто був у відрядженнях, та в період між відрядженнями, відповідач приїжджав до неї в квартиру в сел.Гірничому.

Відповідач ОСОБА_2 та в його інтересах представник адвокат Хабзей О.А. (діє на підставі ордеру серії КР №56353 від 04.10.2018 року) заперечували щодо заявлених позивачем позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, просили відмовити позивачу в їх задоволенні. Також підтримали поданий відзив на позов.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та в її інтересах представника адвоката Шинкарьова О.О., відповідача ОСОБА_2 та в його інтересах представника адвоката Хабзей О.А., свідків, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 24 жовтня 2008 року, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №660 від 24 жовтня 2008 року, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

На даний час сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що 09 червня 2004 року між ОСОБА_3 , як Продавцем, та ОСОБА_2 , як Покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І., зареєстровано в реєстрі за №1102, за яким Продавець передала у власність Покупця, а Покупець прийняв у власність квартиру під номером АДРЕСА_6 ( АДРЕСА_7 ), яка знаходиться у АДРЕСА_5 у АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.2.1 Договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 15 900 грн., з яких 3 975 грн. Продавець отримала до підписання Договору, а решту 11 925 грн. Покупець зобов`язувався сплатити до 16 червня 2004 року.

Зазначений договір відповідно до п.4.1 Договору набирає чинності з моменту державної реєстрації.

Крім того, п.4.10 Договору Покупець ОСОБА_2 у своїй заяві, яка залишається у справах нотаріуса, стверджував, що на момент підписання цього договору у зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних відносинах він не перебуває.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 10.06.2004 року №3814592, номер запису:25058, в книзі 96, реєстраційний номер: 5549354, ОСОБА_2 зареєстрував право приватної власності на квартиру АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу №1102 від 09.06.2004 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначене майно - квартира під номером АДРЕСА_6 (1) АДРЕСА_9 яка знаходиться у АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем, є їх з відповідачем ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, що, в свою чергу не визнається та заперечується відповідачем, що і стало підставою для звернення позивача з зазначеним позовом до суду за захистом своїх порушених цивільних прав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту.

Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернулася до суду.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач як на підстави позовних вимог зазначила, що з відповідачемперебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2008 року, разом з тим, починаючи з червня 2003 року і до реєстрації шлюбу вона (позивач) проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, та у вказаний період ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , покупцем виступив відповідач ОСОБА_2 , однак вважає, що квартира є їх спільною сумісною власністю, так як вона особисто по оголошенню в газеті знайшла зазначену квартиру, домовлялася з продавцем квартири про ціну та строки придбання майна, крім того, вона особисто розраховувалась та підписала з продавцем квартири угоду про завдаток.

Додатково на обґрунтування позовних вимог під час судового розгляду справи позивач зазначила, що на час придбання квартири заробітки відповідача були незначними, вона, в свою чергу, була зареєстрована як ФОП, мала дохід, крім того, нею було отримано кредит в КС «Шанс», який вона витратила на придбання зазначеного майна.

Крім того, позивач також зазначила, що обставини її спільного проживання з відповідачем, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з червня, 2003 року по 24 жовтня 2008 року можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За змістом п.5 ч.1, ч. 2ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

За приписами ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 Глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Тим самим, нормаст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах та для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача ОСОБА_1 свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що позивача знає з 1997 року разом працювали, а потім позивач стала підприємцем та почала працювати на себе. Наскільки їй (свідку) відомо позивач з відповідачем познайомилися у 2003 році на базарі, швидко зійшлися, та відповідач вже влітку, 2003 року перейшов проживати до позивача, потім вони вирішили придбати будинок, щоб у них був свій будинок, був свій двір, город, та для купівлі будинку позивач взяла на себе кредит, вона її запитувала, навіщо вона взяла на себе кредит, на що позивач їй відповіла, що вони вже все одно як сім`я. Також свідок зазначила, що вона вважає, що позивач та відповідач проживали як сім`я, відповідач перебував у відрядженнях, та після відряджень повертався додому до позивача, позивач збирала відповідача у відрядження, готувала їжу, прала. Чи проживали вони як сім`я за адресою в с.Гірниче їй не відомо.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що позивача знає близько тридцяти трьох років, проживали по сусідству, з весни, 2003 року знає також відповідача, з яким її познайомила позивач. Свідок вважає, що позивач і відповідач проживали як одна сім`я, проживали в сел.Гірничому, оскільки там були особисті речі відповідача, до них в гості приїжджала мама відповідача, вона (свідок) також приходила в гості до позивача в с.Гірничому, відповідач часто перебував у відрядженнях. Зазначила, що позивач працювала на базарі, у неї був власний ларьок, позивач оформила на себе кредити, виплачувала замість відповідача аліменти, і їй (свідку) прикро, що між позивачем та відповідачем виникають сварки та відповідач виганяє позивача з будинку. Свідок також зазначила, що наступного року після того як вони познайомилися позивач та відповідач придбали будинок, та поступово в будинку робили ремонт, однак коли саме робили ремонт їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що позивача знаю з 1996 року, проживали по сусідству в будинку на одному поверсі в сел.Гірничому, з 2003 року відповідач проживав з позивачем в квартирі, належній позивачу в сел.Гірничому, відповідач працював водієм та приблизно раз в тиждень, раз в місяць вона (свідок) бачила відповідача, потім у 2003 році вони вирішили купити будинок та позивач зимою 2003 року взяла кредит на купівлю будинку, за яку суму придбали будинок, їй не відомо, однак знає, що будинок придбали у 2004 році та робили в будинку ремонт. Про те, що відповідач проживав з позивачем в квартирі в сел.Гірничому їй (свідку) відомо зі слів позивача.

Крім того, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні були заслухані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_7 повідомила, що знає відповідача по справі ОСОБА_2 , який проживав в гуртожитку від М`ясокомбінату в кімнаті №308, вона (свідок) працювала в гуртожитку техпрацівником в період з січня 2003 року по 08.07.2007 рік, часто бачила відповідача в гуртожитку, та в розмові з ОСОБА_2 останній їй повідомляв, що він проживає в гуртожитку, так як йому не має де проживати, сказав, що збирає кошти на придбання будинку. Зазначила, що в кімнаті в гуртожитку відповідач проживав один, проживав приблизно 1-1,5 роки, а потім виїхав з гуртожитку, та вона зрозуміла, що відповідач придбав житло.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним братом, з позивачем її брат зустрічався, коли вони познайомилися їй не відомо, з позивачем брат познайомив її (свідка) на ринку, куди вона приїхала за покупками. Будинок придбали у 2004 році за кошти, які надала їх мати за рахунок переданої в оренду на 49 років земельну ділянку, та на той час це були кошти в розмірі 10 000 грн. Зазначила, що відповідач не проживав однією сім`єю з позивачем, відповідач приходив до позивача в гості, однак з позивачем не жив, коли вони познайомилися їй також не відомо. Після розлучення з першою дружиною відповідач проживав в гуртожитку. Вказала, що будинок шукав брат, вона, в свою чергу, пропонувала брату придбати однокімнатну квартиру, однак брат хотів придбати приватний будинок. Після придбання будинку відповідач з гуртожитку переїхав в будинок, в якому ремонт робився поступово. В будинку побачила позивача приблизно у 2006-2007 році, яка переїхала в будинок до відповідача, та позивач поставила умову, що вона буде щось робити в будинку лише після того, як відповідач зареєструє з нею шлюб, і за її (свідка) наполяганням відповідач у 2008 році зареєстрував шлюб з позивачем.

Аналізуючи покази зазначених свідків, судом відзначається, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили про обставину спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з червня 2003 року по 24 жовтня 2008 року,зазначали також про проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в одній квартирі, яка належала на праві приватної спільної сумісної власності позивачу спочатку в АДРЕСА_10 .Гірничому, а в подальшому, в будинку АДРЕСА_11 АДРЕСА_5 , та про сприйняття їх свідками як сім`ї, як чоловіка та дружини, разом з тим, обставини такого спільного проживання позивача та відповідачане доводять факту створення, придбання останніми майна за рахунок спільної праці або спільних коштів, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а так само прийняття позивачем участі у придбанні об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , при цьому, судом також відзначається, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача, оскільки, сам по собі факт спільного проживання двох осіб, які не перебували у шлюбі, - безпосередньо не породжує виникнення права спільної сумісної власності.

Також судом відзначається, що позивач просила встановити факт її (позивача) проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем в період з червня, 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 жовтня 2008 року.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

До 01 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України (в редакції 1969 року), нормами якого було чітко передбачено, що шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану (стаття 12). Зазначений Кодекс не передбачав права встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, з зазначеного вище вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім`єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено.

З урахуванням вказаних вимог закону, приймаючи також до уваги, що встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу визначено положеннями Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року і не має зворотної дії в часі, на підставі чого, встановлення судом факту проживання позивача ОСОБА_1 однією сім`єю з відповідачем ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з червня 2003 року і до 01.01.2004 року є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону.

Крім того, належних доказів щодо ведення спільного господарства із відповідачем, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї в і період з 01.01.2004 року позивачем також не надано.

При цьому, судом також відзначається, що не є достатніми доказами отримання в позику позивачем в КС «Шанс» у 2004 році кредитних коштів в розмірі 5 000 грн., та спрямування зазначених коштів на придбання нерухомого майна спільно з відповідачем, оскільки такі не свідчать про те, що кошти бралися в борг саме в інтересах сім`ї, для придбання нерухомого майна та що були використані саме з цією метою. Крім того, під час судового розгляду справи позивач зазначила, що нею було оформлено лише один кредитний договір у кредитній спілці «Шанс» у 2003 році, а подальші угоди, які укладалися із Спілкою, фактично були пролонгацією першого договору, за якими кошти фактично не отримувалися.

Не приймаються судом також до уваги, і доводи позивача про те, що вона особисто займалася пошуками житла та особисто передавала продавцю ОСОБА_9 завдаток в розмірі 10 000 грн., у зв`язку з чим зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності, з тих підстав, що за угодою про завдаток від 27 квітня 2004 року Завдаткодавцем виступив ОСОБА_2 , зазначена угода була укладена з метою подальшого оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , та п.1 Угоди також визначено, що Завдаткодержатель одержав від Завдаткодавця передплату, яка має статус завдатку в розмірі 10 000 грн., при цьому, передача зазначених коштів продавцю саме позивачем, на переконання суду, не є підставою, за якою об`єкт нерухомого майна може бути визнаний об`єктом спільної сумісної власності, крім того, позивачем не доведено шляхом подання суду належних доказів, що кошти в розмірі 10 000 грн., або ж частина з них належали саме їй (позивачу) на праві особистої власності.

Будь-яких інших належних та достовірних доказів, що спірне майно квартира АДРЕСА_1 було придбано внаслідок спільної праці позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , зокрема, їх спільних, або індивідуальних трудових зусиль, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, позивачем надано не було.

Поряд з цим, судом відзначається, що відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Відповідачем ОСОБА_2 та в його інтересах представником у відзиві на позов заявлялося також про застосування у зазначеній справі строку позовної давності, що мотивовано тим, що відповідач перебуває з позивачем в зареєстрованому шлюбі вже понад 10 років, та з моменту реєстрації шлюбу, а саме з 24.10.2008 року позивач знала, що частина будинку належить йому (відповідачу) на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2004 року, разом з тим до суду позивач звернулася лише у 2018 році.

Позивач та представник позивача, заперечуючи щодо застосування спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, зазначили, що про порушення своїх цивільних прав позивач дізналася в квітні, 2018 року під час сімейної сварки з відповідачем, який почав виганяти її з квартири, повідомившиїї про те, що він є одноосібним власником будинку, після чого вона ознайомилася з договором купівлі-продажу від 09.06.2004 року та встановила, що договір купівлі-продажу був оформлений лише на відповідача, та із змісту договору їй також стало відомо, що відповідач під час його укладення повідомляв, що він не перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Разом з тим, стаття 261 ЦК України визначає, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.Також норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

При цьому, за всіма обставинами, придбання майна за спільні кошти двох осіб, що може бути підставою виникнення спільної власності, та оформлення такого майна лише на одну особу, свідчитиме про порушення права іншого співвласника з моменту вчинення відповідного правочину. Саме з такого моменту особа повинна була дізнатися про порушення свого права.Тим самим, позивач, посилаючись на порушення свого права власності, зважаючи на те, що на час придбання майна, не перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , - за всіма обставинами повинна була дізнатися про це порушенняз моменту оформлення правочину, тобто з 09.06.2004 року. Доводи позивача ОСОБА_1 та в її інтересах представника про те, що вона (позивач) не знала, що квартира оформлена на відповідача ОСОБА_2 , суперечать доводам сторони позивача про те, що позивач брала безпосередню фінансову та фактичну участь у придбанні майна.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В свою чергу, як роз`яснив в п.11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 Пленум Верховного Суду України, - встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог позивача ОСОБА_1 про встановлення факту проживання її (позивача) однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з червня, 2003 року по 24 жовтня 2008 року та про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її (позивача ОСОБА_1 ) та відповідача ОСОБА_2 , яка належить їм в рівних частках, по Ѕ частині кожному, та відмовою у зв`язку з цим в задоволенні позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачем, враховуючи, що позивачу в задоволенні позовних вимог відмовлено, слід залишити по фактично понесеним позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з червня, 2003 року до 24 жовтня 2008 року та про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та яка належить їм в рівних частках, а саме: по Ѕ частині кожному, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова