Провадження № 2-др/161/34/19
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
головуючої судді Рудської С.М.
при секретарі Ярмолюк В.С.
представника відповідача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву Луцького національного технічного університету про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Луцького національного технічного університету, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ректор Луцького національного технічного університету Савчук Петро Петрович, Любешівський технічний коледж Луцького національного університету, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2019 року в цивільній справі № 161/11095/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ЛНТУ про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди було відмовлено у повному обсязі (а.с. 190-194).

06.11.2019 року відповідач Луцький національний технічний університет звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення на обґрунтування якої зазначив, що вищевказаним рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено повністю. Вирішуючи справу по суті, судом, в описовій частині судового рішення від 17.10.2019 року, було зазначено про судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з розглядом справи, проте в резолютивній частині рішення питання щодо розподілу судових витрат по справі вирішеним не було. Враховуючи викладене, просить суд ухвалити додаткове рішення в цивільній справі № 161/11095/19, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ЛНТУ судові витрати, понесені на правову допомогу в сумі 10000 грн. (а.с. 197).

В судовому засіданні представник відповідача, який також представляє інтереси третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ректора Луцького НТУ Савчука П. ОСОБА_3 ., заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав, просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання повторно не з`явилися, від представника позивач на електронну пошту суду надійшло клопотання, у якому останній просить залишити без розгляду заяву про стягнення з позивача витрат на правову допомогу. На обґрунтування вказаного клопотання представник позивача зазначив, що дана заява була поданою стороною відповідача з пропуском встановлених ЦПК України строків. Крім того, до матеріалів справи не долучено належним чином оформлені документи, які підтверджують і конкретизують усі надані адвокатом послуги. Також, відсутні докази надання відповідачем, як юридичною особою, готівкових коштів за отримані послуги від фізичної особи. Разом з тим, ордер адвоката (представника ЛНТУ) не був належним чином оформленим, а саме: графа, у якій зазначається на яку установу розповсюджується представництво, заповненою не була. Враховуючи викладене, заяву ЛНТУ про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 161/11095/19 просить залишити без розгляду, а її розгляд проводити у відсутності сторони позивача (а.с. 210).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Любешівського технічного коледжу Луцького національного університету, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, що міститься у матеріалах справи. Заяви, клопотання від третьої особи на адресу суду не надходили.

Частиною ч. 4 ст. 270 ЦПК України визначено, що в разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе провести розгляд заяви ЛНТУ про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторони позивача та представника третьої особи Любешівського технічного коледжу Луцького національного університету.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 2 ст. 270 ЦПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд звертає увагу на ту обставину, що у даному випадку відповідачем подано заяву саме про ухвалення додаткового рішення, строк подачі якої встановлений до закінчення строку на виконання рішення, а тому доводи представника позивача про те, що заява ЛНТУ про ухвалення додаткового рішення була поданою з пропуском встановлених ЦПК України строків є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача.

Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.10.2019 року в цивільній справі № 161/11095/19 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ЛНТУ про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди було відмовлено у повному обсязі.

Як слідує з відзиву ЛНТУ на позовну заяву Подерні- ОСОБА_4 про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, відповідач за наслідками розгляду цивільної справи № 161/11095/19 просив стягнути з позивача на свою користь витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 161/11095/19 за позовом ОСОБА_2 до ЛНТУ, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ректор ЛНТУ Савчук П.П., Любешівський технічний коледж ЛНТУ, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, оскільки судом при ухваленні судового рішення від 17.10.2019 року не було не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з Договору № 06-19 від 06.08.2019 року, укладеного між адвокатом Кириченком Р.К. та ЛНТУ в особі ректора професора Савчука П. ОСОБА_3 ., його сторони домовилися про надання правової допомоги в цивільній справі № 161/11095/19 (вказано 167/398/19 вочевидь описка, оскільки в усьому іншому тексті даного договору зазначено № 161/11095/19), за яку ЛНТУ сплачує адвокату гонорар в розмірі 10000 грн. в момент підписання даного договору про надання правової допомоги.

Із наданої розрахункової квитанції від 06.08.2019 року вбачається, що на підставі Договору № 06-19 від 06.08.2019 року про надання правової допомоги, ЛНТУ сплатив, а адвокат Кириченко Р.К. прийняв оплату в сумі 10000 грн., за наступні послуги:

1) вивчення та правовий аналіз матеріалів справи за позовною заявою ОСОБА_2 з додатками 1000 грн.;

2) написання відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 4000 грн.;

3) представництво ЛНТУ в суді 5000 грн.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як слідує з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.10.2018 в справі № 569/17904/17, - на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 прийшла до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондується з приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України імперативно визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такий підхід відповідає практиці Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Так, у п. 272 рішення від 21.07.2011 року у справі «Нечипорук, Йонкало проти України», суд зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої застосовується обов`язок обґрунтовувати рішення, може бути різною залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Аналогічної позиції дотримався ЄСПЛ і у рішенні від 28.01.2011 року у справі «Трофимчук проти України», де суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (п. 54).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Так, стороною відповідача взагалі не надано будь-яких доказів, які стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права на надання правової допомоги та його вартості, (зокрема, розрахунок погодинної вартості правової допомоги), а також акту приймання-передачі послуг за Договором № 06-19 від 06.08.2019 року про надання правової допомоги.

Крім того, долучена стороною відповідача розрахункова квитанція від 06.08.2019 року не є належним, допустимим та достатнім документальним підтвердженням понесених ЛНТУ витрат на правову допомогу адвоката Кириченка Р.К.

Вищезазначене, у своїй системній сукупності, дає підстави для переконання про відсутність будь-яких правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ЛНТУ понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи № 161/11095/19, оскільки такі стороною відповідача обґрунтовані не були.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ЛНТУ про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 161/11095/19 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Постановити додаткове рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Луцького національного технічного університету, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ректор Луцького національного технічного університету Савчук Петро Петрович, Любешівський технічний коледж Луцького національного університету, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

У стягненні з ОСОБА_2 на користь Луцького національного технічного університету понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складене 06 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська