Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 756/3690/17

провадження № 61-47787св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 16 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого сторони зобов`язались у майбутньому в строк до 30 квітня 2015 року укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки «Audі», моделі «Q3», 2012 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , за ціною 762 300 грн, що еквівалентно 35 000 доларів США. Також умовами попереднього договору передбачено, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_1 (покупець) зобов`язався передати ОСОБА_3 (продавцю) грошове забезпечення у розмірі 272 250 грн, що еквівалентно 12 500 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язався зняти обтяження з автомобіля на день укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який перебуває під заставою у товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

(далі - ТОВ «Порше Мобіліті»).

Вказував, що на виконання умов попереднього договору він передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 272 250 грн. Однак, останній у порушення умов попереднього договору у строк до 30 квітня 2015 року обтяження з автомобіля не зняв, від укладення договору купівлі - продажу автомобіля ухилився. Зазначав, що він звернувся до ОСОБА_3 із вимогою про повернення суми грошового забезпечення, проте останній її не виконав.

У зв`язку з невиконання ОСОБА_3 зобов`язань щодо укладення основного договору утворилася заборгованість за грошовим зобов`язанням щодо повернення завдатку у розмірі 272 250 грн, додаткової суми у розмірі завдатку 272 250 грн, штрафу у розмірі 272 250 грн, 3 % річних від простроченої суми за період з 01 травня 2015 року по 06 березня 2017 року у розмірі 15 104 грн. Також вказував, що у попередньому договорі сторони визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті - доларах США, на день стягнення з ОСОБА_3 суми заборгованості курс долара США збільшився, а тому вважав, що з останнього на його користь підлягає стягненню курсова різниця у розмірі 66 625 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за грошовим зобов`язанням щодо повернення завдатку у розмірі 272 250 грн, додаткову суму у розмірі завдатку 272 250 грн, 3 % річних у розмірі 15 104 грн, штраф за невиконання зобов`язань у розмірі 272 250 грн та курсову різницю у розмірі 66 625 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за попереднім договором купівлі-продажу у розмірі 272 250 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 15 104 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що врахувавши те, що грошове забезпечення, яке здійснив позивач при укладанні попереднього договору не може бути визначене завдатком, і вважається авансом, суд дійшов висновку, що у частині вимог позивача про стягнення з відповідача додаткової суми у розмірі 272 250 грн завдатку - відмовити, а слід стягнути лише суму сплачену за попереднім договором в розмірі 272 250 грн, як аванс.

У зв`язку з неповерненням коштів позивачу за період з 01 травня 2015 року по 06 березня 2017 року (675 днів) у відповідача додатково утворилася заборгованість по 3 % річних у розмірі 15 104 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача курсової різниці у розмірі 66 625 грн суд вважав необхідним відмовити через відсутність правових підстав. Вимога про стягнення індексу інфляції позивачем не заявлялася.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не стосуються фінансової звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку та, приймаючи до уваги, що коливання курсу валют призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії відповідача, що призвели до позбавлення позивача можливості отримати прибуток, оскільки позивач міг і не отримати такі доходи, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення курсової різниці. При цьому апеляційний суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 30 травня 2018 року у справі

№ 750/8676/15-ц.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткової суми у розмірі завдатку 272 250 грн та штрафу за невиконання зобов`язань у розмірі 272 250 грн рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому відповідно до положень частини першої статті 376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не перевірялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у грудні 2018 року,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення курсової різниці у розмірі 66 625 грн та ухвалити у цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити у повному обсязі.

В іншій частині судові рішення до касаційного суду не оскаржуються, тому в силу положень статті 400 ЦПК України не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 .

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано частину другу статті 533 ЦК України. Оскільки попереднім договором було передбачено грошовий еквівалент у іноземній валюті, то відповідно до частини другої статті 533 ЦК України позивач має право на отримання суми авансу у гривнях, з урахуванням офіційного курсу долара США, тобто, стягнути курсову різницю.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 , поданий представником - ОСОБА_4 , на касаційну скаргу

ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , у якому він просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 16 квітня 2015 року між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого сторони зобов`язались у майбутньому в строк до 30 квітня 2015 року включно укласти договір купівлі-продажу автомобіля марки «Audі», моделі «Q3», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ціною 762 300 грн, що еквівалентно

35 000 доларів США. Вказаний попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою А. П. та зареєстрований у реєстрі за № 2155.

Відповідно до пункту 2.4 вказаного попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу автомобіля покупець передає продавцю грошове забезпечення у розмірі

272 250 грн, що станом на 16 квітня 2015 року еквівалентно 12 500 доларів США. Посвідчення цього договору свідчить про передачу-отримання зазначеної суми грошового забезпечення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач свої зобов`язання щодо укладення з позивачем основного договору купівлі-продажу автомобіля не виконав, обтяження з автомобіля не зняв.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року

№ 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене, та установивши, що умовами попереднього договору купівлі-продажу сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язань ОСОБА_1 у доларах США, суди помилково не стягнули з ОСОБА_3 суму боргу, визначену за офіційним курсом цієї валюти на день платежу.

Посилання судів на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц є помилковим, оскільки у цій справі позивач попередньо не реалізовував своє право на звернення до суду та не визначав заборгованість у гривнях.

З урахуванням викладеного вище, суд касаційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з суми курсової різниці.

Оскільки офіційний курс гривні за 100 доларів США на момент ухвалення судового рішення становить 25 грн 86 коп., то вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково та стягнути на його користь з ОСОБА_3 курсову різницю у розмірі 51 000 грн, виходячи з розрахунку, що 12 500 доларів США за курсом 25,86 складає 323 250 грн - 272 250 грн стягнутої суми за рішенням суду.

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1 079 грн 36 коп. судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги.

Згідно із частиною першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

За змістом пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно із статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року у частині відмови у стягненні курсової різниці у розмірі 66 625 грн та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення курсової різниці у розмірі 66 625 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 079 (одну тисячу сімдесят дев`ять) грн

36 (тридцять шість) коп., сплаченого позивачем судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович