ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/930/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 травня 2019 року, головуючий у першій інстанції Галичанський О.І.,

встановила:

ОСОБА_1 у лютому 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Зазначала, що 6 липня 2018 року о 13 годині 20 хвилин біля будинку 36 по вул.Козачука м.Чернівці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Субару з номерним знаком НОМЕР_1 , під час виїзду з місця стоянки допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген модель Кадді з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , чим спричинив пошкодження транспортного засобу.

Посилалася на відшкодування страховиком майнової шкоди, заподіяної майну, з урахуванням франшизи в сумі 1000 грн.

Спричинення моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням майна, душевних і психічних страждань, порушення звичайного способу життя, вчинення дій для відновлення порушених прав.

Просила стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 1000 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Справа №725/930/19 Головуючий у 1 інстанції Галичанський О.І.

Провадження №22-ц/822/733/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 травня 2019 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 травня 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненні моральної шкоди скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, добровільне відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди після пред`явлення позову, спричинення моральної шкоди у зв`язку із пошкодження майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

ОСОБА_1 рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 травня 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягненні майнової шкоди не оскаржується.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, керувався положеннями ст.5, 6, п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.1, п.3 ч.2, ч.3-5 ст.23, ч.1 ст.386 ЦК України та дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 обов`язку з стягнення на користь ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про добровільне відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди ОСОБА_1 в сумі 1000 грн., визнання ОСОБА_1 обставин отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 1000 грн., недоведеність ОСОБА_1 розміру моральної шкоди.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

За змістом п.9 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

На підставі п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснено в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що 6 липня 2018 року о 13 годині 20 хвилин біля будинку 36 по вул.Козачука м.Чернівці ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Субару з номерним знаком НОМЕР_1 , під час виїзду з місця стоянки допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген модель Кадді з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , чим спричинив пошкодження транспортного засобу.

Судом першої інстанції встановлено вину ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7. статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).

За змістом пункту 17.5. статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»при укладенні договору обов`язкового страхування автоцивільної відповідальності страховик зобов`язаний безоплатно видати страхувальнику бланк повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка (європротокол).

Пунктом 33.2. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

До матеріалів справи приєднано європротокол, складений учасниками дорожньо-транспортної пригоди від 6 липня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, зазначала, що зазнала душевних страждань у зв"язку з пошкодження майна.

Отже ОСОБА_1 порушено питання про стягнення моральної шкоди, передбаченої п.3 ч.2 ст.23 ЦК України.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

ОСОБА_1 у позовній заяві зазначалися підстави позову про стягнення моральної шкоди, в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди.

За змістом абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 травня 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Ураховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала ОСОБА_1 у зв`язку із пошкодженням майна, їх тривалість, зусилля необхідні для відновлення майна, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості слід визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

На підставі п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_4 сплачено судовий збір при поданні позовної заяви в сумі 743 грн. за квитанцією Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» №31 від 13 лютого 2019 року, хоча відповідно до Закону України «Про судовий збір» підлягала сплаті сума в розмірі 768 грн. 40 коп.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_4 сплачено судовий збір в сумі 1152 грн. 60 коп. за квитанцією Публічного акціонерного товариства «Ошадбанк» №72 від 01 липня 2019 року.

Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 614 грн. 86 коп.

Із ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню недоплачена сума судового збору в розмірі 25 грн. 40 коп.

Частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Встановлено, що адвокатом Баршаковим О.В. та ОСОБА_5 укладено договір про надання правничої допомоги від 17 січня 2019 року.

Також у додатку 1 до договору про надання правничої допомоги від 17 січня 2019 року гонорар адвоката становить 2964 грн.

Згідно звіту про виконання робіт від 16 квітня 2019 року правнича допомога включає послуги вивчення та правовий аналіз справи, надання правової інформації, консультації вартістю 741 грн., витребування документів та подача до суду, аналіз судової практиктики, підготовка промови, представництво в суді вартістю 2223 грн.

До матеріалів справи приєднано квитанцію від 16 квітня 2019 року про прийняття адвокатом Баршаковим О.В. від ОСОБА_1 оплати в сумі 2964 грн. за договором про надання правничої допомоги від 17 січня 2019 року.

Ураховуючи складністю справи та виконаних адвокатом Баршаковим О.В. робіт з складання позовної заяви, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, участь у судовому розгляду, значенням справи для ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 2964 грн. є неспівмірними і підлягають задоволенню частково у розмірі послуг з написання позовної заяви, консультації, витребуванні документів, участі у судовому розгляді 2000 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 травня 2019 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2614 грн. 86 коп., що складаються з судового збору в сумі 614 грн. 86 коп. та витрат, пов`язаних в правничою допомогою адвоката, в сумі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 25 грн. 40 коп.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 28 липня 2019 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак