ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1224/19
Провадження № 22-ц/4820/1199/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2019 року (суддя Шевчук В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» про визнання правочину недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Комунального підприємства «Славутське житлово-комунальне об`єднання» (далі КП «Славутське ЖКО»), в якому просив визнати недійсним правочин з надання послуг теплопостачання в період дії тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 19072,41 грн. сплачених за квитанціями, кошти в сумі 7980 грн. - відсотки за користування безпідставно набутим майном та 50 000 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2019 року позовну заяву в частині стягнення з КП «Славутське ЖКО» коштів та моральної шкоди залишено без руху. В частині позовних вимог щодо визнання правочину недійсним - відмовлено у відкритті провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження в частині визнання правочину недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що вказана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відноситься до публічно-правових спорів та належить до юрисдикції адміністративних судів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду в частині відмови у відкритті провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги вказував, що він у своєму позові оскаржує дії відповідача, зокрема правочин з надання послуг з теплопостачання у якому він платив кошти за надання цих послуг. Проте, ці вимоги не можуть стосуватись безпосередньо НКРЕКП, оскільки саме відповідач звернувся до НКРЕКП для затвердження тарифів теплопостачання, чим порушив чинне законодавство та права позивача. Вважає, що справу слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання правочину недійсним суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі у зазначеній частині є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, однак, такий висновок не ґрунтується на законі.

В силу п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Leo Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.1 Кодексу адміністративного судочинства, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративного суду відносяться спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право на майно, а інша особа заперечує це право, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

При зверненні із позовною заявою до суду першої інстанції, вимогами заявника не було оскарження рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності відповідного органу, а тому такі вимоги не набули публічно-правового характеру.

З огляду на викладене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині визнання правочину недійсним не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки ухвала суду в частині відмови у відкритті провадження за вимогами ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним ухвалена з порушення норм процесуального законодавства, тому вона в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2019 року в частині відмови у відкритті провадження скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк