Провадження № 2/734/698/19 Справа № 734/2200/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 липня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іванюка Т.І.,

при секретарі - Дідовець М.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_9, відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

у суд із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням звернулася ОСОБА_2 , у якій просить визнати ОСОБА_1 , 1980 року народження, особою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником вищевказаного житлового будинку. Крім неї у будинку зареєстрована її колишня невістка ОСОБА_1 . 28 липня 2018 року, остання, без будь-яких пояснень та не знімаючись з реєстрації, забравши свої особисті речі, переїхала жити до іншого місця, до іншого чоловіка, залишивши будинок, де і проживає на теперішній час. Відносини на даний час з відповідачкою не підтримує. Пропозицію у добровільному порядку знятися з реєстрації ОСОБА_1 ігнорує. Позивач несе всі обов`язки по утриманню житлової площі будинку, оплаті комунальних послуг, газопостачання та електроенергію. Наявність реєстрації ОСОБА_1 позбавляє можливості позивача оформити пільги по комунальним послугам.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала.

Відповідач позов не визнала, пояснивши, що іншого житла для реєстрації не має. При цьому підтвердила той факт, що дійсно у будинку ОСОБА_3 ніколи не проживала і її речей у ньому немає.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що відповідачка ОСОБА_1 є його колишньою дружиною, а позивачка ОСОБА_2 є його матір`ю. З колишньою дружиною під час шлюбу проживали у будинку дядька, а у будинку матері ніколи не жили. Жодних речей ОСОБА_1 у будинку його матері ОСОБА_2 немає і ніколи не було. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 1986 року;

згідно акту від 15 травня 2019 року обстеження житлово-комунальних умов сім`ї ОСОБА_2 , в сім`ї останньої у будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані, але не проживають: син - ОСОБА_4 , невістка - ОСОБА_1 , внуки - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Невістка ОСОБА_1 не проживає з 28.07.2018 року, особистого майна останньої за даною адресою не має;

згідно довідки № 111 від 15.05.2019 року виконкому Савинської сільської ради, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 з 17.01.2006 року, та проживала по 28.07.2018 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено, що з ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 1986 року. ОСОБА_1 не проживає у будинку АДРЕСА_1 з 28.07.2018 року, особистого майна останньої за даною адресою не має. Вищевказане підтверджується актом обстеження від 15 травня 2019 року, довідкою Савинської сільської ради №111 від 15.05.2019 року, поясненнями свідка ОСОБА_4 та відповідачки ОСОБА_2 .

Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 , яка не є власником будинку АДРЕСА_1 , не проживає у ньому з 28.07.2018 року, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ОСОБА_2 у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 109, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позовні ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , 1980 року народження, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , 1980 року народження, на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя