Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 545/3417/15-ц

провадження № 61-13990св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І.,

Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О., від 07 липня 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що у червні 2015 року він разом з відповідачем для спільної діяльності по перевезенню пасажирів придбали автобус марки БАЗ «Еталон», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрували на ім'я відповідача. Оскільки придбаний транспортний засіб потребував ремонту та технічного обслуговування, він провів їх за свій рахунок на суму 48 500 грн. Оскільки автобус залишився у користуванні ОСОБА_4, останній зобов'язався повернути кошти у вказаній сумі, про що написав розписку, однак до цього часу гроші не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 48 500 грн, а також судові витрати.

У лютому 2016 року ОСОБА_4 пред'явив зустрічний позов до

ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що розписка про повернення позивачу грошових коштів у розмірі 48 500 грн написана ним під тиском відповідача та під впливом обману. Підставою для написання розписки були договірні відносини між ним та ОСОБА_3 щодо ремонту автобуса, який використовувався для транспортного обслуговування пасажирів. Ремонтні роботи ОСОБА_3 не провів. У жовтні 2015 року він звертався із заявою до правоохоронних органів, оскільки відповідач постійно погрожував йому фізичною розправою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області, у складі судді Потетія А. Г., від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за розпискою у розмірі 48 500 грн. У задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач на підставі власноручно написаної розписки зобов'язався повернути позивачу суму боргу, яку після пред'явлення вимоги позивачем не повернув. ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження написання ним розписки під впливом погрози з боку відповідача або під впливом обману. Після написання розписки ОСОБА_4 не звертався до правоохоронних органів щодо цього факту, а подав відповідну заяву лише після отримання листа від ОСОБА_3 про повернення коштів за розпискою, майже через місяць після написання розписки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спір між сторонами виник не з приводу позики, а з приводу відшкодування відповідачем як власником транспортного засобу затрат позивача у здійсненні ремонту цього транспортного засобу. Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат у розмірі 48 500 грн на ремонт зазначеного транспортного засобу, суд апеляційної інстанції вважав, що підстави для задоволення первісного позову відсутні. Апеляційний суд зазначив, що спірна розписка не підтверджує укладення між сторонами договору позики, отже договір позики є неукладеним між сторонами, тому не може бути визнаний недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не зазначив, які норми матеріального чи процесуального права були порушені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів заборгованості ОСОБА_4 перед позивачем.

У частині відмови у задоволенні зустрічного позову судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду у силу статті 400 ЦПК України не підлягають.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони домовилися спільно придбати автобус та здійснювати перевезення пасажирів, а саме: ОСОБА_4 за свої кошти придбає автобус, а ОСОБА_3 його відремонтує та буде здійснювати перевезення пасажирів.

У червні 2014 року сторони поїхали разом у м. Чернігів, де придбали автобус марки БАЗ «Еталон», 2008 року випуску, реєстраційний

номер НОМЕР_1, який зареєстрували на ім'я ОСОБА_4

Автобус потребував ремонту та технічного обслуговування.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3, що спірним транспортним засобом буде керувати інший водій, а

ОСОБА_3 запропонував експлуатацію іншого транспортного засобу. ОСОБА_3 відмовився, після чого ОСОБА_4 запропонував позивачу провести з ним розрахунок за ті витрати, які він поніс у зв'язку з ремонтом та технічним обслуговуванням автобуса.

Сторони разом провели розрахунок та дійшли згоди, що витрати на ремонт транспортного засобу, понесені ОСОБА_3, складають 48 500 грн, які ОСОБА_4 зобов'язався сплатити ОСОБА_3, про що 20 вересня 2015 року власноручно написав розписку, в якій зобов'язався повернути (віддати) ОСОБА_3 вказану вище суму грошових коштів. Розписка була написана ОСОБА_4 в присутності трьох свідків.

ОСОБА_4 грошові кошти ОСОБА_3 не повернув, тому 08 жовтня 2015 року ОСОБА_3 направив йому вимогу, в якій просив повернути кошти у строк до 15 жовтня 2015 року.

ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 48 500 грн ОСОБА_3 після пред'явлення вимоги не повернув.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої

статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди встановили, що за результатами припинення фактично здійснюваної спільної діяльності між сторонами виникли зобов'язання по поверненню грошових коштів.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (частина третя статті 545 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною третьою статті 10 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 58 ЦПК України, 2004 року, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною другою статті 59 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що за результатами реалізації сторонами принципу свободи договору і погодження порядку врегулювання правовідносин та розрахунків у зв'язку із припиненням спільної діяльності відповідачем власноручно була написана розписка про наявність у нього зобов'язання по поверненню грошових коштів у розмірі 48 500 грн ОСОБА_3, які на момент написання розписки вже були витрачені останнім на ремонт транспортного засобу, який перебуває у власності відповідача, що підтверджується змістом розписки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення первісного позову. Факт написання розписки відповідачем не заперечується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що факт написання розписки про зобов'язання повернути грошові кошти у розмірі 48 500 грн підтверджує наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Апеляційний суд вищезазначених обставин справи не врахував, доводи позивача належним чином не перевірив, не звернув увагу на зміст розписки, в якій відповідачем визнано факт витрачання позивачем грошових коштів на проведення ремонту транспортного засобу відповідача, а отже визнано факт наявності грошового зобов'язання відповідача перед позивачем. Суд апеляційної інстанції поклав на позивача додатковий тягар доведення факту виконання ремонтних робіт, який визнаний відповідачем у розписці, в той же час не врахував, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження написання розписки під впливом обману чи тиску з боку позивача. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо оцінки доказів і дотримався вимог статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив обставини справи та правильно вирішив спір.

За правилами статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 07 липня 2016 року скасувати.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк