Ухвала

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 760/26327/14-ц

провадження № 61-20748ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражно-будівельного кооперативу «Олімпійський», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень, визнання недостовірними даних обліку, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Обслуговуючого гаражно - будівельного кооперативу «Олімпійський» (далі - ОГБК «Олімпійський»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень, визнання недостовірними даних обліку, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04 листопада 2014 року позивача було повідомлено під час участі у слідчих діях в якості потерпілого про те, що він виключений з членів ОГБК «Олімпійський» на підставі рішення зборів від 26 червня 2014 року.

Зазначав, що пунктом 7.3. статуту ОГБК «Олімпійський» уповноважені представники на зборах уповноважених кооперативу мають обиратися членами кооперативу шляхом делегування (передачі) їм права свого голосу на зборах з розрахунку представництва - один уповноважений від 15 членів ГБК. Вказував, що позивач жодному з 25 осіб, від імені яких ухвалено рішення від 26 червня 2014 року про виключення його з членів кооперативу та з інших питань порядку денного, а також будь - якому іншому члену кооперативу ані він, ані треті особи свого права голосу на зборах уповноважених не передавали. Крім того, вказував, що позивача не було повідомлено про дату, час та місце проведення зазначених зборів.

За таких обставин, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд:

- визнати недійсними всі рішення, ухвалені згідно із протоколом № 1 від 26 червня 2014 року від імені 25 уповноважених ОГБК «Олімпійський»;

- визнати, що 25 членів ОГБК «Олімпійський» від імені яких 26 червня 2014 року ухвалено рішення на зборах мали право лише одного голосу та не є уповноваженими представниками інших членів кооперативу;

- визнати недостовірними дані обліку, який ведеться в ОГБК «Олімпійський» про незмінну чисельність членів кооперативу з правом ухвального голосу на зборах в кількості 547, починаючи з 2007 року по 26 червня 2014 року;

- зобов?язати відповідача надати позивачу належним чином засвідчені в алфавітному порядку окремі списки всіх членів ОГБК «Олімпійський» із зазначенням прізвища, ім?я та по - батькові, року вступу та номеру гаражного боксу станом на день проведення зборів, оформлених протоколами:

1. загальних зборів 547 членів ОГБК «Олімпійський» від 17 листопада 2007 року;

2. загальних зборів 377 членів ОГБК «Олімпійський» від 21 лютого 2009 року;

3. загальних зборів членів ОГБК «Олімпійський» від 24 вересня 2011 року;

4. зборів 37 уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 08 травня 2009 року;

5. зборів 29 уповноважених ОГБК «Олімпійський» та запрошених осіб від 26 березня 2011 року;

6. зборів 25 уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 26 червня 2014 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОГБК «Олімпійський», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними рішень, визнання недостовірними даних обліку, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року залишено без змін.

20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвали нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі євизнання недійсними рішень, визнання недостовірними даних обліку та зобов?язання відповідача надати позивачу належним чином засвідчені в алфавітному порядку окремі списки всіх членів ОГБК «Олімпійський» із зазначенням прізвища, ім?я та по - батькові, року вступу та номеру гаражного боксу станом на день проведення зборів.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що він та треті особи позбавлені можливості спростувати обставини встановлені оскарженими рішеннями при розгляді іншої справи (підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Також справа має виняткове значення для нього та третіх осіб, оскільки їх позбавлено немайнових корпоративних та майнових прав якими вони володіли до Закону України «Про кооперацію» та зроблено це на підставі доказів використаних відповідачем у вигляді документів з недостовірною інформацією та ознаками підроблення.

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанції.

Проте вказані заявником аргументи, як підстава для відкриття провадження у справі за підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки заявник фактично не згоден з результатом розгляду справи та вказує на необхідність переоцінки доказів по справі.

Оскільки твердження заявника про те, що справа має для нього та третіх осіб виняткове значення є необґрунтованим, а Суд не знайшов жодної з передбачених пунктом 2 частини третьої 389 ЦПК України підстав для перегляду рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у малозначній справі № 760/26327/14-ц, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражно-будівельного кооперативу «Олімпійський», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень, визнання недостовірними даних обліку, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко