Ухвала

03 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 522/3169/18

провадження № 61-21160ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» на постанову Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» про стягнення матеріального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: стягнути з Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Донецьксталь» - металургійний завод» на її користь матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у сумі 7 946,29 грн; зобов`язати відповідача подати у виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування за місцем реєстрації підприємства заяву-розрахунок для отримання допомоги за рахунок Фонду у сумі 21 372,78 грн; після надходження коштів на рахунок виплатити їй матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у сумі 21 372,78 грн; стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6 107, 40 грн; стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку у сумі 86 313,22 грн; стягнути моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона працювала з вересня 1992 року по 30 червня 2017 року на Донецькому металургійному заводі, який на час її звільнення після декількох реорганізацій мав назву Філія «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод».

У період з 28 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні, з 07 березня 2017 року по 16 березня 2017 року, а потім з 17березня 2017 року по 28 березня 2017 року - на амбулаторному лікуванні в лікарні. У період з 29 березня 2017 року по 14 червня 2017 року позивач перебувала на амбулаторному лікуванні у м. Одесі. 30 червня 2017 року вона була звільнена за згодою сторін.

Позивач вказувала, що їй неправомірно були не виплачені ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» при звільненні всі належні суми, а саме: матеріальне забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та компенсація за невикористану щорічну відпустку. У зв`язку звикладеним ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати цих коштів.

Крім того, позивач зазначала, що вона зазнала тяжких моральних страждань, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, тому просила стягнути з відповідача також моральну шкоду.

Рішенням Приморськогорайонного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року рішення Приморськогорайонного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» на користь ОСОБА_1 матеріальне забезпечення у зв`язку із втратою працездатності в сумі 1 362,60 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5 571,18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У листопаді 2019 року ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» звернулося до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є майнові вимоги про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, ціна яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною у силу закону, а також немайнова вимога про зобов`язання вчинити дії, в частині якої суд визнає дану справу справою незначної складності та такою, що не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

При цьому касаційна скарга не містить випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» на постанову Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» про стягнення матеріального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов