Справа № 201/9579/19
Провадження № 2/202/2351/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Репіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення коштів.

Позовні вимоги, обґрунтовує тим, що 14.11.2018 року ОСОБА_2 отримав у позивача 2820 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 31.12.2018 року, що підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав в повному обсязі та повернув позивачу лише 600 доларів США. На неодноразові вимоги про повернення грошових коштів, відповідач не реагує.Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 2220 доларів США.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року дану справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 23 жовтня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка ОСОБА_2 яка посвідчує передання визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Згідно копії розписки, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2820,00 доларів США, які зобов`язується повернути останньому до 31.12.2018 року.

ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 600 доларів США та в подальшому відмовляється в добровільному порядку повертати позивачу залишок за позикою, на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу.

Копія вищезазначеної розписки, була долучена позивачем до позовної заяви, а оригінал даної розписки досліджений в судовому засіданні. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання за розпискою від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повинен був повернути ОСОБА_2 оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не повернув взяті ним у позику грошові кошти в повному обсязі, тобто не виконав зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та необхідність задоволення його в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 610, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав: 1201, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 грошові кошти за договором позики від 14 листопада 2018 року в розмірі 2220 (дві тисячі двісті двадцять) доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03.12.2019 року еквівалентно 53 185,33 гривень.

Стягнути з зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав: 1201, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 769,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський