Справа № 175/1735/18
Провадження № 2/175/547/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.,

за участю секретаря - Сапай О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва національної академії аграрних наук України», Олександрівської сільської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва національної академії аграрних наук України», Олександрівської сільської ради про визнання права власності.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона мешкає у гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі державного підприємства «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України». У вищевказаному гуртожитку вона проживає у квартирі №3 житловою площею 25,4 кв.м. на підставі Ордера на житлову площу в гуртожитку №997783 серія АК, який виданий їй 10 січня 2011 року. У вищевказаному Ордері вказано, що позивач має право займати кімнату №3, житловою площею 25,4 кв.м., проте фактично позивач, згідно Технічного паспорту на житлову площу у гуртожитку АДРЕСА_1 від 304.04.2018 року займає кімнату №3, яка складається з приміщення 3-1, площею 17,0 кв.м. та приміщення 3-2, площею 8,4 кв.м. Загальна площа житла відповідає площі, яка вказана в Ордері №997783 та складає 25,4 кв.м. Протягом усього строку проживання балансоутримувачем було запропоновано обов`язкове складання щорічних договорів, згідно яких мешканець був зобов`язаний сплачувати грошову плату за користування житлом. В договорі №11 від 03.01.2017 року, підписаного між позивачем та відповідачем 1, житлова площа, якою користується позивач, зазначена як кімната № 3 та кімната №16 відповідно. При цьому, сума загальних площ вищевказаних кімнат повністю відповідає площі, що дорівнює 25,4 кв.м., тобто тій площі, яка вказана в Ордері №997783. Нумерація кімнат є виключно внутрішньою технічною характеристикою гуртожитку, тому жодним чином не впливає на процес приватизації. В гуртожитку позивач проживає протягом тривалого часу, більше 5 років, сумлінно та вчасно кожного місяця сплачує на розрахунковий рахунок відповідача 1 плату за користування житловою площею в гуртожитку, також окремо оплачує рахунки за електроенергію. Позивач виконує всі норми проживання в гуртожитку, підтримує порядок і чистоту в приміщенні гуртожитку і на прилеглій до нього території, дотримується правил безпеки в гуртожитку з електричними приладами, правил протипожежної безпеки та санітарні норми проживання в гуртожитку. Відповідно до ст..2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року, позивач має намір реалізувати своє конституційне право на житло шляхом безоплатної приватизації кімнати у гуртожитку. У 2014 року вона усно зверталася до відповідача 1 з проханням передати гуртожиток на баланс Олександрівської сільської ради. Проте, відповідач 1 відмовив їй. В свою чергу відповідач 2 просив прийняти у комунальну власність даний гуртожиток. 11.12.2014 року Олександрівська сільська рада, яку представляє сільський голова Прокоф`єв П.Г. прийняла рішення №15-23-УІ «Про розгляд звернення мешканців гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 , проте за умови, що балансоутримувач виявить ініціативу передати зазначений об`єкт в комунальну власність територіальної громади» Звісно ж відповідач 1 категорично відмовився передавати гуртожиток на баланс відповідача 2. На письмові заяви відповідач 1 відповідь надає в усному порядку, письмові відповіді від нього відсутні. 05.04.2018 року позивач повторно звернулася до відповідача 2 з проханням ініціювати процес передачі гуртожитку, але відповіді не отримала. 11.04.2018 року позивач звернулася до відповідача 1 з проханням передати гуртожиток на баланс сільської ради. 03 травня 2018 року вона отримала відповідь від відповідача 1 №43 від 18.04.2018 року де вказано, що станція неодноразово зверталася до адміністрації Олександрівської сільської ради з проханням прийняти на баланс сільської ради на безоплатній основі житловий фонд та техніку для його обслуговування, які знаходяться на балансі станції. У відповідь Олександрівська сільська рада неодноразово відмовляла у вирішенні даного питання. Проаналізувавши відповіді відповідачів, можна зробити висновок, що вони всіляко намагаються зняти з себе відповідальність за передачу-приймання в комунальну власність гуртожитку. У зв`язку з тим, що відповідач 1 та відповідач 2 надають лише «відписки», в яких зазначають про свою згоду на передачу/приймання гуртожитку, не вчиняючи при цьому жодних дій. Позивач не має можливості реалізувати своє право на приватизацію житла, саме через бездіяльність відповідачів, тому вимушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд зобов`язати Державне підприємство «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва національної академії аграрних наук України» передати гуртожиток, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади села Олександрівка протягом одного місяця з моменту набрання рішення законної сили. Зобов`язати Олександрівську сільську раду прийняти будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 протягом одного місяця з моменту набрання рішення законної сили. Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на кімнату № 3 , житловою площею 25,4 кв.м, яка складається з приміщення 3-1, площею 17,0 кв.м. та приміщення 3-2, площею 8,4 кв.м.

Ухвалою від 06 липня 2018 року суддею відкрито загальне позовне провадження.

Не погодившись з рішенням суду відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог щодо Олександрівської сільської ради не заперечували, в решті позовних вимог просили відмовити. Обґрунтовуючи тим, що протягом 6 років здійснює спроби щодо передачі гуртожитку у комунальну власність Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про що свідчать неодноразові звернення з цього приводу. У 2012 році Олександрівська сільська рада своїм листом вих..№249 від 08.05.2012 року повідомило про свою згоду щодо прийняття відповідних об`єктів в комунальну власність, проте за умови стабільного фінансового стану КП «Мрія». В 2015 році, їхнє підприємство листом вих..№124 від 19.11.2015 року повторно звернулося з проханням прийняти на баланс сільської ради житловий фонд, очисні споруди та каналізаційні мережі. Вказане звернення було розглянуто лише 30 березня 2016 року на сесії сільської ради, за результатами якої було прийнято рішення №16-05-УІІ про неможливість прийняття у комунальну власність сільської ради відповідних об`єктів житлового фонду, очисних споруд, каналізаційних мереж у зв`язку з відсутністю у сільській раді умов, необхідних для утримання даних об`єктів (кошти, обслуговуюча техніка, персонал і т.д.). Таким чином, Дніпропетровська дослідна станція ІОБ НААН України не відмовлялася від передачі гуртожитку на баланс Олександрівської сільської ради. Наразі триває загальнодержавна програма з передачі гуртожитків у власність територіальних громад і в рамках якої Олександрівська сільська рада зобов`язана буде прийняти у власність (на баланс) гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача 1 - Державне підприємство «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва національної академії аграрних наук України», Магда Ю.В. позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Представник відповідача 2 - Олександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи є заява в якій просили суд справу розглядати без участі їхнього представника, прийняти рішення відповідно до закону.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 перебуває на балансі Державного підприємства «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва національної академії аграрних наук України».

Постановою Президії НААН 31.01.2018 року №2 затверджено Порядок управління об`єктами майнового комплексу Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до пункту 1.1 Поряду управління об`єктами майнового комплексу Національної академії аграрних наук України відчуження нерухомого майна Національної академії аграрних наук України та наукових установ, підприємств і організацій, що віднесені до її відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4. Порядку управління об`єктами майнового комплексу Національної академії аграрних наук України передача об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури, закріплених за НААН у комунальну власність здійснюється відповідно до закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності».

Згідно Ордеру на житлову площу в гуртожитку №997783 серія АК від 10.01.2011 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано право на зайняття з сім`єю з 1-го чоловіка, житловою площею 25,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час позивач бажає здійснити приватизацію вказаної кімнати, але гуртожиток не перебуває на балансі територіальної громади Олександрійської сільської ради.

В матеріалах справи є копія колективної заяви від імені 10 чоловік, в тому числі ОСОБА_1 від 26.02.2014 року адресованої голові Олександрійської сільської ради про прийняття приміщення гуртожитку на баланс сільської ради. (а.с.11).

Згідно рішення Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 11.12.2014 року №15-23-УІ про розгляд звернення мешканців гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 , щодо його прийняття в комунальну власність сільської ради, яким вирішено: не заперечувати щодо прийняття в комунальну власність сільської ради гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1 , при умові: - звернення до сільської ради балансоутримувача в особі ДП «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції ІОБ УААН», який виявляє ініціативу передати зазначений об`єкт в комунальну власність територіальної громади; - надання балансоутримувачем необхідного пакету документів; - наявності відповідної документації на об`єкт, який пропонується для передачі; - забезпечення належного технічного стану діючого об`єкту; - приведення у відповідність реєстрації громадян, мешканців даного гуртожитку. (а.с.12).

В матеріалах справи є звернення ДП «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції ІОБ УААН» в особі директора Заверталюк І . І. до Олександрівської сільської ради від 19.11.2015 року №124, з якого вбачається прохання відповідача 1 прийняти на баланс Олександрівської сільської ради на безплатній основі житловий фонд, очисну споруду, каналізаційні мережі, трактор Т-40 АМ та причеп 2ПТС-4М, які знаходяться на балансі Дніпропетровської дослідної станції ІОБ НААН для обслуговування вищевказаного житлового-комунального фонду. (а.с.45).

З рішення Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 30.03.2016 року №16-05-УІІ про розгляд звернення керівництва ДП «ДГ ДДС ІОБ НААН» щодо прийняття в комунальну власність сільської ради об`єктів, які перебувають на балансі даного господарства, яким вирішено вважати за неможливе прийняття з балансу ДП «ДГ ДДС ІОБ НААН» в комунальну власність сільської ради об`єктів, що перебувають на балансі даного підприємства. Подальший розгляд даного питання доцільний лише за умови повноцінного функціонування комунального підприємства сільської ради. (а.с.29).

Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року № 500-VІ (надалі - Закон України № 500-VI) врегульовано правові основи конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.

Дія цього Закону поширюється на гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) (ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

За змістом пунктів 1, 4 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням, зокрема, таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад та гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

Частинами 1 та 3 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» імперативно визначено, що гуртожитки (як цілісні майнові комплекси), на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність відповідних територіальних громад та гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку.

Проте, за змістом пункту 6 частини першої ст. З Закону України № 500-VІ видатки, пов`язані з капітальним ремонтом гуртожитків (їх цілісних майнових комплексів), що передаються у власність територіальних громад згідно з цим Законом, здійснюються за рахунок, передбачених на це відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, коштів державного та місцевих бюджетів, крім того за змістом ч. 5 ст. 14 Закону України № 500-VІ видатки, пов`язані з передачею гуртожитків у власність територіальних громад, здійснюються за рахунок передбачених на це відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад коштів державного та місцевих бюджетів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком;реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах;фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно зі статтею 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Як передбачено частинами 1-3, 10 статті 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пунктів 4, 17 Положення про порядок передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 (далі Положення) передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно з пунктами 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла;форму первинної облікової документації № 028/о «Консультаційний висновок спеціаліста» з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.

Згідно Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 року та Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998 року, відчуження здійснюється суб`єктом господарювання лише після надання на це згоди відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника або виконує його функції.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року №185-V уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань - ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року №500-VI сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

За вимогами статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішення питання щодо прийняття у власність територіальною громадою об`єктів житлового фонду належить до компетенції відповідної територіальної громади після надання на це згоди відповідного суб`єкта управління майном. При цьому, чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань у цивільному спорі щодо зобов`язання органу державної влади, органу місцевого самоврядування прийняти рішення про прийняття на баланс майна житлового фонду. Суд при розгляді даної цивільної справи не може переймати на себе здійснення дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, тому зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення буде втручанням в його компетенцію та діяльність. Крім того, в матеріалах справи є рішення територіальної громади про неможливість прийняти спірне майно в комунальну власність від 30.03.2016 року, яке є чинним та ніким не оскаржене. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача 2 прийняти на баланс гуртожиток задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача 1 передати гуртожиток у комунальну власність до територіальної громади Олександрівської сільської ради також задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують наявність згоди на передачу спірного гуртожитку. Отже суд не вбачає з боку відповідача 1 порушення прав позивача.

Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на кімнату АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають задоволенню оскільки суд вважає їх передчасними і такими, що не ґрунтуються на правових підставах, оскільки з приводу реалізації позивачем права на приватизацію відповідним органом приватизації рішення про передачу (або відмову в передачі) позивачу спірного жилого приміщення в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» не приймалося.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є передчасними та заявлені у спосіб, що не передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України, а тому у задоволенні позову суд відмовляє у повному обсязі.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 2, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 1, 3, 4, 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство Дніпропетровської дослідної станції інституту овочівництва і баштанництва національної академії аграрних наук України», Олександрівської сільської ради про визнання права власності відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік