Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 372/21/16-ц

провадження № 61-15029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Обухівське міськрайонне управління юстиції Київської області, Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у складі судді Болобана В.Г. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Олійника В.І., Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданий 24 травня 2000 року на ім`я ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є членом садівницького товариства «Арсеналець-6» (далі - СТ «Арсеналець-6»), відкрито й законно користується належною їй садовою ділянкою № НОМЕР_2 , що розташована в цьому товаристві на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, яка межує з ділянкою № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 .

Під час приватизації своєї земельної ділянки, на стадії проведення кадастрової зйомки та погодження меж, відповідач підробив підпис ОСОБА_3 (чоловік позивача), що сприяло протиправному включенню частини її земельної ділянки в межі земельної ділянки відповідача.

Такі дії призвели до порушення її прав, як суміжного землекористувача, оскільки наявність оспорюваного державного акту, отриманого незаконно, фактично обмежує її право на володіння, користування і розпорядження належними їй на праві власності спорудами, що розташовані на відповідній частині земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності позивачем порушення її прав чи законних інтересів, які б підлягали захисту в судовому порядку. Достатніх правових та фактичних підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на землю відповідача судом не встановлено і доказів для задоволення позову не надано.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з таким вирішенням спору, у квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами обох інстанцій, просила оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_2 подав заперечення, в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Надходження справи до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого 05 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 372/21/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 21 квітня 2006 року, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0485 га на території Обухівського району Підгірцівської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,055 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого Підгірцівською сільською радою Обухівського району Київської області 24 травня 2000 року, що розташована в СТ «Арсеналець-6» на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з цільовим призначенням - для колективного садівництва.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та зобов`язано ОСОБА_1 звільнити від споруд частину земельної ділянки, розташованої на території СТ «Арсеналець-6» Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, що належить ОСОБА_2

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 09 серпня 2016 року № 13/17-16, проведеної у ході розгляду даної справи, розміри земельних ділянок обох сторін не відповідають фактичному розміру.

У зв`язку з розміщенням огорожі, господарських будівель, належних ОСОБА_1 , яка фактично користується земельною ділянкою площею 0,0527 га, замість наданої площі 0,0485 га за державним актом, розмір земельної ділянки ОСОБА_2 зменшився на 0,0051 га.

На території земельної ділянки № НОМЕР_3 з кадастровим № НОМЕР_4 , площею 0,055 га, власником якої є ОСОБА_2 , розташовані господарські будівлі, належні ОСОБА_1 : сарай літ. Б, що займає цю територію площею 13,57 кв. м, нежитлова будівля площею 4,4 кв. м, цегляна огорожа довжиною 9,10 м.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2012 року не виконано.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що при наданні у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, з нею, як суміжним землекористувачем, межі земельної ділянки не погоджувались. Відповідач надав акт погодження меж земельної ділянки з підробленим від імені її (позивача) чоловіка підписом.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) та постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18), від 24 червня 2019 року у справі № 676/4677/16-ц (провадження № 61-25184св18).

Ураховуючи те, що непідписання суміжним землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до вільного тлумачення норм матеріального права та оцінки доказів, а також незгоди заявника з висновками щодо оцінки цих доказів та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, який їх спростували.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що відповідач використав підроблений документ з підписом її чоловіка для отримання державного акту, колегія відхиляє, оскільки частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суди встановили, що зазначені обставини ОСОБА_1 не довела, що є її процесуальним обов`язком.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук