Житомирський апеляційний суд
Категорія 47 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/12141/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Житомирська міська рада, про встановлення меж земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 17 жовтня 2019 року, яка постановлена суддею Лєдньовим Д.М.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Маючи намір оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, вона звернулась до землевпорядної організації, яка повідомила їй, що на межі земельної ділянки, призначеної для обслуговування належного їй житлового будинку, розташовані будівля та паркан, які самовільно зведені суміжним землевласником ОСОБА_2 .

Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона позбавлена можливості скористатись правом на приватизацію земельної ділянки.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила встановити межі земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 жовтня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що нею були використані усі позасудові способи захисту своїх прав й в даному випадку вирішити зазначений спір можливо лише в судовому порядку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що суд безпідставно послався на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, оскільки у цій справі спір виник щодо оскарження рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність. В даному ж випадку позивач звернулась до суду з позовом з тих підстав, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 вона позбавлена можливості приватизувати земельну ділянку. Рішення міської ради про затвердження технічної документації не приймалось, межі земельної ділянки не відведені в натурі, відтак вирішення спору можливе лише в судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що ОСОБА_1 просить суд встановити межі земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі ( на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Згідно з п. п. 3.12, 1.3 Інструкції про встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників ( користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним ( ними) особою.

Виконавцем є юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якого працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що встановлення меж земельних ділянок не належить до компетенції суду.

Окрім того, відповідно до положень ч.ч.2,3,5 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власника землі або землекористувача з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Таким чином, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, а лише вирішує спори про поновлення порушених прав землекористувачів та власників землі.

У разі існування невирішеного спору щодо межі земельної ділянки він підлягає вирішенню відповідним органом місцевого самоврядування згідно з процедурою, передбаченою ст. 159 ЗК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано закрив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

При цьому, що приписи даної норми « заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Враховуючи вищезазначене, підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 17 жовтня 2019 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 2 грудня 2019 року.