Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7452/15-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 26 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І. у м.Житомирі

у цивільній справі №296/7452/15 за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору, додаткової угоди по кредитному договору та зобовязання повернення коштів,-

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із названим позовом, вимоги якого в подальшому уточнила (а.с. 153-156 том 1). Просила визнати порушеним її право споживача фінансових послуг, визнати недійсним кредитний договір ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року, в тому числі додаткову угоду до кредитного договору від 05.01.2012 року, укладені між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк»; застосувати наслідки недійсності кредитного договору ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року безпідставно отримані від неї кошти, сплачені як суми повернення кредиту, відсотків за користування кредитом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 17.08.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір ZHPOGL00000001 у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 43730,00 доларів США у розмірі 38000 доларів США на купівлю житлової нерухомості, а також у розмірі 5730,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 0,91% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 0% від суми за кредитом щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу із кінцевим терміном повернення з урахуванням додаткової угоди до 20.08.2037 року. Позивач вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору відповідачем було порушено її права як споживача. Зокрема, у порушення частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не було належним чином ознайомлено з умовами кредитування, не було надано повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням договору та сукупну вартість кредиту; Банк приховав та неправильно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору, та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах. Внаслідок ненадання цієї інформації її було введено в оману. Крім того, на думку позивача, при укладенні кредитного договору відповідачем було порушено вимоги статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір містить несправедливі положення щодо розміру суми кредиту. Зокрема, згідно з п.7.1 кредитного договору вона отримала 43730 доларів США, а фактично нею було отримано через касу банку кредитні кошти в розмірі 38 000 доларів США. Також несправедливими є умови договору щодо послуг страхування із страховою компанією відповідача. Вказані обставини, на переконання позивача, у сукупності є підставою для визнання недійсним кредитного договору. Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення - про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів позовної заяви. Крім того зазначає, що висновком судово-економічної експертизи підтверджується, що кредитний договір на момент його підписання не містив ряд обовязкових відомостей згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір ZHPOGL00000001 у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 43730,00 доларів США: у розмірі 38000 доларів США на купівлю житлової нерухомості, а також у розмірі 5730,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 0,91% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 0% від суми за кредитом щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу із кінцевим терміном повернення з урахуванням додаткової угоди до 20.08.2037 року.

Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору Банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 17.08.2007 року по 16.08.2037 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 43730,00 долари США на наступні цілі: кредитує на купівлю житлової нерухомості - 38000 доларів США, а також у розмірі 5730,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом 0,91% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у розмірі 0% від суми за кредитом щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 12 по 22 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі для погашення 364 доларів США заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди (а.с.11 том 1).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції було проведено судово-економічну експертизу (а.с. 214-244 том 1).

Згідно висновку судово-економічної експертизи від 05.10.2018 року зроблені наступні висновки: По першому питанню: отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 43730,00 доларів США, згідно з п. 7.1 кредитного договору ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року, документально не підтверджується. Видача банком коштів на сплату страхових платежів, згідно з п.1.1 та п.7.1. кредитного договору ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року, документально не підтверджується. Документально підтверджується видача кредиту ОСОБА_3 на купівлю житлової нерухомості в сумі 38000,00 доларів США шляхом виплати готівкових коштів з каси банку.

По другому питанню: реальна процентна ставка за користування кредитними коштами за кредитним договором ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року, враховуючи дійсну суму кредиту, отриману позичальником за кредитним договором, а також встановлені п.7.1 кредитного договору умови щодо сплати позичальником додаткових витрат: винагороди, яка сплачується в момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, складає 12,27%.

По третьому питанню: сукупна вартість кредиту, що визначається як сума переплат за процентами, комісійними платежами та іншими додатковими витратами, які несе позичальник від моменту отримання кредиту до моменту його погашення, за кредитним договором ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року, складає 136779,14 дол. США.

По четвертому питанню: В результаті проведено дослідження визначено, що відповідність оформлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредиту (на момент укладення договору) за кредитним договором ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року вимогам нормативно-правових актів України, які регулюють питання кредитних правовідносин, в т.ч. Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», документально підтверджується в частині зазначення таких відомостей:

- особи та місцезнаходження кредитодавця;

- мети, для якої Кредит може бути витрачений,

- форми забезпечення Кредиту,

суми, на яку Кредит може бути виданий,

- строк, на який Кредит може бути одержаний,

- можливість дострокового повернення Кредиту та його умови,

- значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів Банку,

- переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Одночасно, документально підтверджується, що кредитний договір ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року на момент його підписання не містив ряд відомостей, обовязкове включення яких передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та постановою НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а саме:

графік платежів, у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом,

орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному) значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту,

наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача,

варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги,

необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється,

- податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування,

перелік, розмір і обґрунтування вартості супутніх послуг (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів до Пенсійного фонду України, комісій під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту, біржових зборів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів, тарифи на розрахунково-касове обслуговування).

По пятому питанню: документально підтверджується станом на 01.12.2015 року сума сплачених Позичальником грошових коштів на виконання умов кредитного договору ZHPOGL00000001 від 17.08.2007 року в розмірі 42647,55 дол. США.

В результаті проведених Банком операцій по коригуванню залишку поточної заборгованості за тілом кредиту на протязі періоду з 21.08.07 по 01.12.15 року, залишок заборгованості за тілом кредиту було збільшено на 362,82 дол. СІНА. В ході проведеного дослідження, не видається за можливе визначити підстави для проведеного Банком такого збільшення заборгованості за тілом кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсними оспорюваних угод.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи наступним.

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом не надання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

За положеннями частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими.

Отже, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

З матеріалів справи вбачається, що з 2007 року (строк початку виконання умов кредитного договору) до 2015 року позивачка щомісячно частково сплачувала грошові кошти на виконання зобов'язань за кредитним договором (т.1 а.с.45-49).

Крім того, 16 серпня 2007 року, до укладення вищевказаного кредитного договору, позивачка власноручно підписала анкету-заяву, чим підтвердила факт про надану повну інформацію про умови кредитування в ЗАТ КБ «Приватбанк», а саме: мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови (т.1 а.с.43-44).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Статтями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено такої підстави для визнання кредитного договору недійсним, як надання/ненадання суб'єктом господарювання інформації споживачеві послуг про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, тощо. У таких випадках споживач може наділятися правом на розірвання договору, правом на відшкодування завданих йому збитків.

З урахуванням вказаних вимог закону та умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що банком перед укладенням кредитного договору не було надано позивачу інформації щодо сукупної вартості кредиту та її складових, а позовних вимог про визнання недійсними чи зміну окремих пунктів кредитного договору, які позивач вважає несправедливими, не заявлялись.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що сторонами в момент укладення договору виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо укладення кредитного договору в письмовій формі та зазначення у ньому передбачених законом обов'язкових умов і кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними спірних кредитного договору та додаткового договору.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості умов кредитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору, матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції.

Доводи скарги в іншій частині зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства. Такі доводи оцінені судом першої інстанції. Будь0яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із дотриманням норм чинного цивільного матеріального і процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складено 28.03.2019 року.