Провадження № 2/219/3169/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Фролової Н.М., за участю: секретаря судового засідання Шкурат К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 , 25.01.1980 року звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.2015 року придбала квартиру з адресою АДРЕСА_1 та на даний час є власником вказаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2019 року №185422251. Також на даний час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач, яка у квартирі не проживає, оскільки проживає в Російській Федерації. Не проживає відповідач у квартирі з листопада 2015 року. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. Відповідно до довідки від 23.11.2018 року виданої ПП «Квартал» зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_4 (брат), ОСОБА_2 (інші відносини). Згідно з актом від 23.11.2018 року за вказаною адресою з листопада 2015 року не проживає ОСОБА_2 , 1985 року народження. Вказана обставина підтверджена свідками ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового приміщення, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Бойко Яною Сергіївною, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №185422251 від 21.10.2019 року (а.с.15).

Відповідно до довідки №152 від 23.11.2018 року виданої ПП «Квартал» зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані позивач - ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_4 (брат), ОСОБА_2 (інші відносини) (а.с.13).

Згідно з актом про не проживання від 23.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , з листопада 2015 року не проживає ОСОБА_2 , 1985 року народження. Вказана обставина підтверджена свідками ОСОБА_5 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14).

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація відповідача в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останню повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов в цій частині підлягає задоволенню.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України), отже вимога позивача в частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку, задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Керуючись ст.ст. 5,12,81,141,142, 229,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 156 Житлового кодексу Української РСР ,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /паспорт серії НОМЕР_1 виданий 12.04.2007 року Сніжнянським СВ ГУМВС України в Донецькій області/ на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /ідентифікаційний номер НОМЕР_2 /, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768 /сімсот шістдесят вісім/ грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Артемівський міськрайонний суд Донецької обрості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /ідентифікаційний номер НОМЕР_2 /, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /паспорт серії НОМЕР_1 виданий 12.04.2007 року Сніжнянським СВ ГУМВС України в Донецькій області/, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М. Фролова