Провадження №2/389/936/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 березня 2019 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Тьор Є.М.,

при секретарі Пахуті Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні упорядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком №27, який розташований по вулиці Підлісна (колишня Фрунзе), у селі Богданівка Знамянського району Кіровоградської області.

Вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку №27, який розташований по вулиці Підлісна (колишня Фрунзе), у селі Богданівка Знамянського району Кіровоградської області. З 10 жовтня 2008 року в зазначеному будинку була зареєстрована та проживала відповідач ОСОБА_2, яка приходиться їй дочкою. Однак, з 2010 року остання не проживаює у будинку та житлом не користуються. Наразі реєстрація відповідача чинить їй певні труднощі у розпорядженні будинком, всі обовязки по оплаті податків та комунальних послуг виконує позивач, який планує оформити субсидію. Вказані обставини і стали підставою для подання даного позову до суду.

Позивач у судове засідання не зявилася, представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути у її та відсутність позивача. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у розумінні положень п.2 ч.7, п.п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України.Поважність причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив не подно.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок №27, який розташований по вулиці Підлісна (колишня Фрунзе), у селі Богданівка Знамянського району Кіровоградської області. Право власності позивача підтверджується наявними в матеріалах справи витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно та з Державного реєстру правочинів, договором купівлі продажу житлового будинку (а.с.8-10).

З довідок Богданівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області за вих.№569/02-16 від 04 жовтня 2018 року та №657/02-16 від 07 листопада 2018 року наданої на запит суду вбачається, що за адресою: вулиця Підлісна, 27, село Богданівка, Знамянський район, Кіровоградська область зареєстрована відповідач ОСОБА_2, однак, з 2010 року за вказаною адресою не проживає (а.с.14,20). Про що також свідчать письмові пояснення ОСОБА_3 від 04 жовтня 2018 року (а.с.13).

Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачам у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч.4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У розумінні положень ст.64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим в будинку позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном.

Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин.

Судом встановлено, що договір про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не укладався.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 втратила право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим по вулиці Підлісна, будинок №27, у селі Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, внаслідок відсутності останньої за місцем реєстрації, понад один рік.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.2 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп..

На підставі викладеного, ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України та керуючись ст.ст.141, 223, 263-265, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №27, який розташований по вулиці Підлісна (колишня Фрунзе), у селі Богданівка Знамянського району Кіровоградської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в дохід держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., який зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України, стягувач - Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ), отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банка отримувача: 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Заочне рішення може бути переглянуто Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.15 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_4