Справа № 465/1986/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/811/308/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м.Львів

Справа № 465/1986/16-ц

Провадження № 22-ц/783/308/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_4, ОСОБА_18 .

розглянув справу за апеляційної скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 16 серпня 2017 року (суддя Лозинський Б.М.)

у справі

за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_5 до неповнолітньої ОСОБА_7 , з участю законних представників неповнолітньої - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., про перевід прав та обов`язків покупця, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном;

зустрічним позовом ОСОБА_7 , з участю законних представників неповнолітньої - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , до ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про припинення прав на частку в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності,-

встановив:

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_7 , з у рахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про переведення на ОСОБА_10 - ОСОБА_11 і ОСОБА_5 прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу 4/9 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , укладеним 29 жовтня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1645; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_7 на 4/9 ідеальних частини цієї квартири; визнання за ними права власності на 2/9 ідеальних частини спірної квартири за кожним; усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою. Просять позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , частка кожного з них складає по 1/9. Співвласниками квартири вони стали в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_13 Вважають, що 29 жовтня 2013 року їх батько - ОСОБА_12 , який був власником 4/9 частин квартири, незаконно відчужив зазначені 4/9 частки у квартирі на користь ОСОБА_7 , хоч їм належить право переважної купівлі частки у спірній квартирі.

ОСОБА_7 звернулася із зустрічним позовом про припинення прав відповідачів на частку в квартирі, яка належить на праві спільної часткової власності.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що сторони в справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , їй належить 7/9 часток, а відповідачам - по 1/9 . Квартира поділена бути не може. Відповідачі житлом забезпечені, у спірній квартирі не проживають. Просить задовольнити її позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2017 року у задоволенні первісного позову відмовлено у повному обсязі. Зустрічний позов задоволено.

Ухвалено припинити право спільної часткової власності ОСОБА_11 та ОСОБА_5 на 1/9 частку кожного у квартирі АДРЕСА_1 шляхом сплати грошової компенсації за частки у розмірі 179 389,89 грн. кожному з відповідачів з депозитного рахунку, що відповідає ринковій вартості припинених часток.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/9 частки спірної квартири, що належить ОСОБА_6 , та на 1/9 частки цієї квартири, що належить ОСОБА_5 . Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_5 оскаржив представник ОСОБА_1 . Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову. Зазначає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є співвласниками спірної квартири. Частка кожного з них складає по 1/9 ідеальної її частки. Вказує, що 29 жовтня 2013 року їх батько - ОСОБА_12 , який був власником 4/9 частин квартири, незаконно відчужив зазначену частку на користь онуки ОСОБА_7 . При цьому не враховано, що вони (позивачі) мають переважне право купівлі частки як співвласники квартири. Вважає заниженою вартість спірної квартири. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що у 1994 році квартира АДРЕСА_1 приватизована ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , що стверджується свідоцтвом про право власності від 2 лютого 1994 року № 14107.

Після смерті ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яка складалася із 1/3 частки зазначеної квартири. Спадщину прийняли: пережилий чоловік спадкодавця - ОСОБА_12 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 спадкового майна від 14 серпня 2013 року), дочка - ОСОБА_10 - ОСОБА_11 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 спадкового майна від 4 березня 2015 року) і син - ОСОБА_5 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 спадкового майна від 4 грудня 2014 року).

ОСОБА_9 подарував ОСОБА_7 1/3 ідеальну частину спірної квартири, що стверджується договором дарування від 29 жовтня 2013 року. Право власності на зазначену частку у квартирі зареєстровано за ОСОБА_7 29 жовтня 2013 року (т.1 а.с. 25, 71, 78-79, 101).

Відповідно до договору купівлі-продажу 4/9 ідеальних частин вказаної квартири від 29 жовтня 2013 року ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_7 купила 4/9 ідеальних частин спірної квартири (т.1 а.с. 24, 77). На час укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ОСОБА_15 була співвласником спірної квартири на підставі договору дарування, що стверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 жовтня 2013 року.

ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про його смерть (т.1 а.с.5,107).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 квітня 2016 року вбачається, що Зюбрик - ОСОБА_11 є власником: квартири АДРЕСА_2 загальною площею 52,1 кв.м, 1/9 частки спірної квартири, земельних ділянок площею 0,1002 га та 0,1035 га у садовому товаристві «Горобина» с/р Ходосівська, Києво - Святошинського району Київської області, квартири АДРЕСА_4 , двох нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 27-29).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 квітня 2016 року стверджується, що ОСОБА_5 належить 1/9 ідеальних частин спірної квартири, будинок АДРЕСА_6 та будинок АДРЕСА_7 (т.1 а.с. 30-31).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі (ч.2 ст.362 ЦК України).

Частиною третьою зазначеної норми встановлено, що якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу 4/9 ідеальних частин квартири (29 жовтня 2013 року) позивачі за первісним позовом не отримали свідоцтв про право на спадщину та не здійснили реєстрацію свого права власності згідно вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України. Відтак вони набули право на спадкове майно, але право спільної часткової власності на нерухоме майно не реалізували, тому норми ч. ч. 1, 2 ст. 362 ЦК України до спірних правовідносин у цій частині не можуть бути застосовані.

Наведене також кореспондує змісту п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року, так як, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

На час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу 4/9 ідеальних частин квартири відповідач ОСОБА_7 була співвласником спірної квартири і відчужувач (продавець) мав повне право навіть у випадку належного набуття права власності позивачами за первісним позовом, обрати того із співвласників, якого вважав за потрібне.

Позивачі за первісним позовом не виконали обов`язку внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець, як передбачено ч.4 ст.362 ЦК України; хоч звернулися з позовом про переведення на них прав і обов`язків покупців.

При вирішенні первісного позову на підставі аналізу наявних в матеріалах справи доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для переведення на позивачів прав та обов`язків покупців, скасування державної реєстрації права власності за відповідачем, визнання за позивачами права власності та усунення перешкод у користуванні майном. Колегія суддів у цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам.

Встановлено, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 належить 7/9 часток цієї квартири, ОСОБА_5 і ОСОБА_17 належить по 1/9 частці цієї квартири.

ОСОБА_7 проживає у спірній квартирі, іншого житла не має. Відповідачі за зустрічним позовом у квартирі не проживають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, якеможна поділити без втрати цільового призначення майна). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Висновоком будівельно-технічної експертизи № 025/18 від 1 жовтня 2018 року стверджується, що реальний розподіл квартири АДРЕСА_1 в частках 1/9,1/ 9 і 7 /9 або в частках 2/9 і 7/9 з дотриманням будівельних норм і правил не є можливим.

Висновком про вартість майна до звіту від 5 квітгя 2016 року визначено вартість квартири АДРЕСА_1 - 1 614 500 грн., вартість 1/9 цієї квартири становить 179 389 грн.

Із такою оцінкою спірної квартири не погодилися відповідачі за зустрічним позовом. Оскільки їх клопотання про призначення експерти для оцінки вказаної квартири судом першої інстанції відхилено, за їх клопотанням апеляційний суд призначив таку експертизу.

Згідно із висновком експерта № 017/19 від 24 травня 2019 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 377 600 грн; ринкова вартість 1/9 частки цієї квартири складає 264 178 грн.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З квитанції № 0.0.794507335.1 від 26 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_9 (батьком неповнолітньої на той час ОСОБА_7 ) на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області внесено 358 778 грн. Відповідно до квитанцій № 0.0..1 від 18 липня 2019 року та № 0.0..1 від 23 липня 2019 року ОСОБА_7 внесла на депозитний рахунок Львівського апеляційного суду 169 578,22 грн., разом внесено 528 356,22 грн.

Із роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлені і судом не розглядалися.

У п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним.

На підставі встановленого та аналізу доказів у справі колегія суддів прийшла до висновку, що частки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у спірній квартирі є незначними, вони забезпечені іншим житлом, виділ часток кожного із співвласників є неможливий. Суд прийшов до висновку, що право відповідачів за зустрічним позовом на належні їм частки належить припинити, стягнувши в їх користь компенсацію вартості часток, що внесена позивачем на депозитний рахунок (по 264 178 грн. кожному); визнати за позивачем право власності на належні відповідачам частки у спільній власності у спірній квартирі, оскільки є доведеним, що можливість реального поділу квартири між сторонами та виділ належних відповідачам часток у виді повноцінного самостійного житла відсутня. Таке припинення права власності не завдасть шкоди відповідачам, які забезпечені іншим житлом, що їм належить на праві власності.

При визначенні вартості спірної квартири судом першої інстанції враховано висновок про вартість майна до звіту від 5 квітня 2016 року (оціночна вартість становить 1 614 500 грн., вартість 1/9 об`єкту оцінки становить 179 3890 грн.) - (т.1 а.с. 50-67).

Колегія суддів приймає до уваги вартість квартири, визначену експертизою на час розгляду справи, а не оцінку станом на 2016 рік, яку врахував суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. Тому у частині зустрічного позову рішення належить скасувати та ухвалити нове рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з кожного відповідача за зустрічним позовом належить додатково стягнути по 847,88 грн. судового збору в дохід держави.

Керуючись ст. 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 серпня 2017 року в частині вирішення зустрічного позову скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_14 ОСОБА_11 на 1/9 частку у спільній квартирі АДРЕСА_1 та виплатити ОСОБА_14 ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_9 ) вартість цієї частки в розмірі 179 389 (сто сімдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн., внесених ОСОБА_9 на депозитний рахунок № НОМЕР_2 Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області, код 26306742, МФО 820172 згідно квитанції № 0.0.794507335.1 від 26 червня 2017 року; 84 787,22 грн. (вісімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят сім грн. 22 коп.), внесених ОСОБА_7 на депозитний рахунок № НОМЕР_3 Львівського апеляційного суду, код 42262398, МФО 820172 згідно квитанції № 0.0..1 від 18 липня 2019 року та 1,78 грн. (одну грн. 78 коп.), внесених ОСОБА_7 на депозитний рахунок № НОМЕР_3 Львівського апеляційного суду, код 42262398, МФО 820172 згідно квитанції № 0.0..1 від 23 липня 2019 року.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , що до припинення частки належала ОСОБА_14 ОСОБА_11 .

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/9 частку у спільній квартирі АДРЕСА_1 та виплатити ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) вартість цієї частки в розмірі 179 389 (сто сімдесят дев`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять) грн., внесених ОСОБА_9 на депозитний рахунок № НОМЕР_2 Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області, код 26306742, МФО 820172 згідно квитанції № 0.0.794507335.1 від 26 червня 2017 року; та 84 789 (вісімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят дев`ять) грн., внесених ОСОБА_7 на депозитний рахунок № НОМЕР_3 Львівського апеляційного суду, код 42262398, МФО 820172 згідно квитанції № 0.0..1 від 18 липня 2019 року.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 , що до припинення частки належала ОСОБА_5 .

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_9 ) 847,88 грн. (вісімсот сорок сім грн. 88 коп.) судового збору в дохід держави.

Стягнути із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 ) 847,88 грн. (вісімсот сорок сім грн. 88 коп.) судового збору в дохід держави.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий

Судді