Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 591/5840/16-ц

провадження № 61-22650св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Сумська міська рада, виконавчий комітет Сумської міської ради,

третя особа - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року у складі судді: Бурда Б. В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Собини О. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася із позовом до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, про визнання права власності на самочинно збудоване майно та узаконення перепланування будинку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1. На земельній ділянці за вказаною адресою у 1998 році вона разом зі своїм чоловіком, який помер, збудували гараж літера «О». Також було здійснення перепланування житлового будинку літера А-І, а саме було влаштовано перегородку в санвузлі. Це будівництво було вчинене самовільно.

ОСОБА_4 просила

визнати право власності на самочинно збудований гараж, який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер: НОМЕР_1 за адресою: будинок АДРЕСА_1 (на технічному плані будинку графічне зображення літ. «О»);

узаконити перепланування належного на праві приватної власності ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1, що полягає у зведенні перегородки в санвузлі (на технічному паспорті зазначено літ. «А -1» та позначено на плані, як самочинно збудована площа).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивач не надала суду доказів щодо її звернення до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації, відмова компетентного органу в матеріалах справи відсутня. Тобто порушення або не визнання прав позивачки на самочинну будову та переобладнання діями чи бездіяльністю відповідачів в цій справі не доведено, а захисту у судовому порядку підлягає лише порушене право.

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому посилалася на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до чинного законодавства ОСОБА_4 має право на визнання права власності на гараж, а також на узаконення самовільного перепланування. 08 серпня 2013 року ОСОБА_4 успадкувала 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, кадастровий номер: НОМЕР_1 від померлого чоловіка ОСОБА_6 До смерті чоловіка їй належала 1/2 частина зазначеного будинку. Вказаний будинок збудований у 1939 році. З 1939 року по 1998 рік було збудовано інші об'єкти до даного будинку, частина яких оформлена належним чином. Однак у 1998 році було збудовано гараж біля вказаного будинку та здійснено перепланування, а саме було зведено перегородку в санвузлі. У 2016 році позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне переобладнання будинку та будівництво гаражу.

У червні 2017 року Сумська міська рада через представника ОСОБА_7 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки ОСОБА_4 не зверталася у встановленому законом порядку до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації.

У червні 2017 року виконавчий комітет Сумської міської ради через представника ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення залишити без змін. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки ОСОБА_4 не зверталася у встановленому законом порядку до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0548 га, належить на праві власності ОСОБА_4 У цьому домоволодінні позивачем без розроблення відповідного проекту та отримання дозволу на початок проведення будівельних робіт самовільно збудовано гараж літера «О». Позивачем самочинно проведено переобладнання житлового будинку в наслідок чого утворилися 2 нові приміщення під літерами №3» та «7», що підтверджується поясненнями позивача, копією технічного паспорту та актом № 66. На земельній ділянці по АДРЕСА_1 позивачем без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, із розташуванням без відступу від межі суміжних землекористувачів, було здійснено будівництво гаражу літера «О».

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 727/720/17 (провадження № 61-24862св18) зроблено висновок, що «звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У той же час, у матеріалах справи відсутні дані щодо звернення позивача до компетентних державних органів щодо узаконення самочинно збудованих будівель, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання, а суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію. Таким чином, вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц (провадження № 61-39346св18) зроблено висновок, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження свого звернення у встановленому законом порядку до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації, відмова компетентного органу відсутня, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель