Номер провадження: 22-ц/813/6951/19
Номер справи місцевого суду: 1512/2-2286/11
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

26.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Драгомерецького М.М., розглянувши питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа ТОВ «Гранд Дюк» про визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, 12 липня 2019 року Одеська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк подання апеляційної скарги, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду по справі постановлено 14 лютого 2011 року, а скаржник звертається із апеляційною скаргою 12 липня 2019 року, тобто після спливу восьми років з дня ухвалення судового рішення.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначено, що слухання справи неодноразово відкладалась; 26 січня 2011 року була оголошена перерва за клопотанням представника Одеської міської ради для ознайомлення з матеріалами справи; суд першої інстанції обмежився витребуванням у сторін розписки про отримання повістки про слухання справи, чим порушим норми ч. 1-5 ст. 74 ЦПК України в редакції 2004 року. 14 лютого 2011 року представник Одеської міської ради не з`явився, справа розглянута по суті у відсутності представника відповідача.

Однак апеляційний суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2011 року у судовому засіданні, в якому був присутній представник Одеської міської ради - Самодурова Н.В., яка діяла на підставі довіреності від 16.12.2010р. (а. с. 112), оголошено перерву до 14 лютого 2011 року для можливості з ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 115).

Представник Одеської міської ради Самодурова Н.В. одержала судову повістку на 14.02.2011р. особисто, що підтверджується підписом представника відповідача у розписці про одержання судової повістки про виклик у суд (а. с. 117).

Крім цього копія оскаржуваного рішення направлялась судом першої інстанції на адресу відповідача (а. с. 122).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Одеська міська рада повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що свідчить про обізнаність відповідачем про наявність та рух цивільної справи. Скаржником не наведено поважних причин, які перешкоджали йому отримати копію оскаржуваної ухвали.

За змістом ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Сторони по справі повинні проявляти процесуальну зацікавленість рухом справи, тому слід визнати, що скаржник самостійно розпорядився своїми процесуальними правами, не з`являвся у судові засідання та не цікавився результатом розгляду справи.

Інших підстав поважності пропуску строку клопотання скаржника не містить, як і не містить будь-яких доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Крім того суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

У зв`язку з чим перегляд процесуального рішення суду, постановленого у лютому 2011, тобто майже вісім років тому, є порушенням принципу правової визначеності в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене та те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особою, повідомленою належним чином про розгляд справи та відсутністю доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, то суд у відповідності до ст. 358 ЦПК України зобов`язаний відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький