Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 194/2345/14-ц

провадження № 61-13376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником ОСОБА_4, на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року у складі судді Пономаренко І. П. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 грудня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1 086 093,75 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_5 був укладений договір про надання кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 000,00 грн.

Виконання кредитного договору забезпечено договором поруки від 14 лютого 2008 року, укладеним із ОСОБА_6, за яким останній солідарно зобов'язався відповідати за виконання позичальником кредитних зобов'язань.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, 15 грудня 2009 року банк надіслав позичальнику досудову вимогу про погашення заборгованості, яка не виконана.

12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактором) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнтом) укладено договір про відступлення права вимоги, за яким до нового кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором та договором поруки від 14 лютого 2008 року, укладеними з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Оскільки станом на 09 вересня 2014 року у відповідачів наявна непогашена заборгованість, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором від 14 лютого 2008 року у розмірі 1 086 093,75 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 1 000 000,00 грн, заборгованість за процентами - 86 093,75 грн.

Суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та поручителя. При цьому, суд вважав, що ПАТ «ОТП Банк» не пропущена позовна давність, оскільки поданий 30 липня 2010 року ним позов до боржників про стягнення заборгованості залишений без розгляду ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2012 року. Залишення позову без розгляду зупиняє перебіг позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове про відмову у позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості почався з 17 січня 2010 року, його було перервано пред'явленням кредитором позову до боржників у липні 2010 року, тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна», повторно звернувшись з позовом до відповідачів у грудні 2014 року, пропустило встановлену законом позовну давність, що є підставою для застосування положень статті 267 ЦК України та відмови у задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст та узагальнюючі доводи особи, яка подала касаційну скаргу

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через представника ОСОБА_4 подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Зокрема, суд першої інстанції, стягнувши заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 086 093,75 грн, не врахував збільшені позовні вимоги банку.

Апеляційний суд застосував позовну давність на підставі недостовірних доказів та за відсутності заяви відповідачів про її застосування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_5 подав заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу та залишити без змін постанову апеляційного суду як таку, що ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування постанови апеляційного суду.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах пзовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Апеляційний суд установив, що 14 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 1 000 000,00 грн: перший транш у сумі 557 918,35 грн надано на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги; другий транш в сумі 442 081,65 грн - на споживчі цілі, з терміном дії до 13 лютого 2017 року та сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі 2,5 % річних та FIDR.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, які виникли на підставі цього договору, у цей же день між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, 15 жовтня 2009 року банк на підставі пунктів 3.1, 3.2 договору поруки надіслав поручителю досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів, тобто в строк до 17 листопада 2009 року.

Згідно з пунктом 1.9.1 кредитного договору банк використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши йому 15 грудня 2009 року досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором протягом тридцяти днів, тобто в строк до 16 січня 2010 року.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У зв'язку з невиконанням досудової вимоги банк звернувся у липні 2010 року до суду із позовом до боржника та поручителя, який ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2012 року позов ПАТ «ОТП Банк» залишено без розгляду за заявою позивача, що не зупиняє перебігу позовної давності (частина перша статті 265 ЦК України).

У грудні 2014 року банк повторно звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року право вимоги за кредитним договором та договором поруки від 14 лютого 2008 року перейшло від ПАТ «ОТП Банк» до нового кредитора ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «ОТП Факторинг Україна» посилалось на те, що в результаті неналежного виконання умов кредитного договору станом на 09 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 086 093,75 грн, із яких 1 000 000,00 грн - заборгованість за кредитом, 86 093,75 грн - заборгованість за відсотками, яку позичальник, незважаючи на вимоги, не погасив.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили застосувати наслідки спливу позовної давності з огляду на те, що строк дії кредитної лінії закінчився 13 лютого 2011 року, а банк звернувся з позовом у грудні 2014 року, тобто після спливу трирічної позовної давності.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За правилами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановивши, що перебіг позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості почався з 17 січня 2010 року, його було перервано пред'явленням кредитором позову до боржників у липні 2010 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що, повторно звернувшись з позовом до відповідачів 23 грудня 2014 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пропустило трирічну позовну давність, що є підставою для застосування положень статті 267 ЦК України та відмови у його задоволенні.

Висновок апеляційного суду також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

Згідно з положеннями статті 400 ЦПК України оцінка доказів не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи скарги про те, що апеляційний суд застосував позовну давність за відсутності відповідно заяви відповідачів, є безпідставними, оскільки і в запереченнях ОСОБА_5 на позов від 19 березня 2015 року, і в окремих заявах від 19 березня 2015 року та 11 травня 2016 рокуОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили застосувати наслідки спливу позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржена постанова апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без зміни постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану представником ОСОБА_8, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат