Справа № 487/3126/17
Провадження № 2/487/61/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., за участі секретаря Ігнатьєва А.О., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу більше п`яти років та визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу більше п`яти років та визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно. В позові зазначила, що з кінця травня початку червня 2010 року проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: АДРЕСА_1 до часу його смерті 2016 року. Вони разом мешкали, працювали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали ремонт помешкання. Вказана квартира належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1995 року, Свідоцтва на право на спадщину за законом від 02.08.2016 року після смерті матері та батька спадкодавця. Заповіт ОСОБА_5 за життя не склав. Оскільки інших спадкоємців за законом немає, просила встановити факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки більше п`яти років, а саме з червня 2010 року по день смерті ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

14.06.2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі.

11.01.2018 року до суду надійшло заперечення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бєлової Р.В. проти позовної заяви ОСОБА_1 . Свої заперечення обґрунтовувала тим, що померлий ОСОБА_5 був двоюрідним братом відповідача по лінії матері. Усе життя проживав зі своїми батьками, категоричне відкидав особисте приватне життя, не мав бажання мати дітей. Проти наданих позивачем документів на підтвердження факту її проживання з спадкодавцем заперечує, вважає їх неналежними та недопустимими доказами, оскільки надані квитанції та чеки на придбання металопластикових вікон виписані саме на ОСОБА_5 , а їх сумісна поїздка не підтверджує факту проживання однієї сім`єю. Щодо вимог про визнання права власності на квартиру посилається на відсутність доказів, які підтверджують факт порушення прав позивача на прийняття спадщини в порядку ст.ст. 1268, 1270 ЦК України. В задоволенні позову просила відмовити повністю.

12.03.2018 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бєлової Р.В. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначає про непогодження з доводами, викладеними у відповіді на відзив, долучені докази вважає недопустимими та неспроможними, такими, що не підтверджують обставин, зазначених у письмових міркуваннях Позивача з огляду на те, що свідки не були очевидцями подій щодо яких надали письмові пояснення, покази їх є шаблонними, загальними, не свідчать про конкретні обставини та події, а самі вони зацікавленими у результатах розгляду справи.

18.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_5 , в тому числі на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити приватному нотаріусу Іскрицькій Г.В. вчиняти певні дії, а саме видавати будь-кому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; заборонити будь-яким особам вчиняти певні дії, а саме відчужувати спірну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

07.05.2018року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну підстав позову в порядку ст. 49 ЦПК України та нову редакцію позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу більше п`яти років та визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно. Не змінюючи фактично ні підстав, ні предмету позову, позивач у новій редакції позовної заяви наводить міркування з приводу невизнання наданих відповідачем доказів, наданих на обґрунтування заперечень проти позову; вказує на відсутність правових підстав для закликання ОСОБА_2 до спадщини через недоведеність родинних зв`язків останньої із спадкодавцем.

18.06.2018року адвокат Бєлова Р.В. надала до суду відзив на нову редакцію позовної заяви, в якому заперечила проти факту сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 . Зазначила також, що наявність родинних відносин між померлим та ОСОБА_2 визнано приватним нотаріусом та апеляційним судом.

20.06.2018року позивачем надано до суду клопотання/відповідь на відзив, в якому вона виклала фактичні обставини справи, обґрунтовуючи вже раніше наведеними доводами, просила позов задовольнити.

24.07.2018року адвокат Бєлова Р.В. надала до суду доповнення до відзиву на нову редакцію позовної заяви, в якому в задоволенні позову просила відмовити за необґрунтованістю.

17.08.2018року ОСОБА_1 надала до суду відповідь на доповнення до відзиву на нову редакцію позовної заяви, в якій заперечує дійсність виписки із державного реєстру реєстрації актів громадянського стану, а саме актовий запис про народження ОСОБА_6

03.10.2018року ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про закритий судовий розгляд з метою запобігання розголошенню відомостей про інтимні чи інші особисті сторони життя сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , та відомостей, що принижують честь та гідність позивача.

11.10.2018року відповідач надав до суду заперечення проти заявленого клопотанням про закритий судовий розгляд посилаючись на відсутність підстав, передбачених ч.7 ст.7 ЦПК України.

Ухвалою суду від 22.11.2018року в задоволенні клопотання про закритий судовий розгляд цивільної справи відмовлено, підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.11.2018року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Іскрицькій Г.В. вчиняти певні дії, а саме видавати будь-які свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в іншій частині заявлених вимог відмовлено.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Порошина Н.Г. заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Пояснили, що факт спільного проживання зі спадкодавцем підтверджується заведеним спільним абонементом у бібліотеці, фактом отриманням інсуліну на ім`я позивача, придбанням ліків для ОСОБА_5 , показами свідків. Проживала разом з ОСОБА_5 у квартирі його батьків з травня 2010 року, мали спільну кімнату, де знаходились її речі. Офіційно не була одружена зі спадкодавцем, однак планували це зробити у 2015 році через смерть їх рідних. ОСОБА_7 знає наглядно, ОСОБА_5 , про неї ніколи не розповідав. Зареєстрована у квартирі сестри та її чоловіка по АДРЕСА_2 , у власності іншого житла не має. Разом зі спадкодавцем робили ремонт в його квартирі, замінили вікна, сантехніку, придбали меблі. ОСОБА_5 помер раптово, зверталась із заявою до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову.

Відповідач проти позову заперечувала, просила в позові відмовити. Пояснила суду, що ОСОБА_2 є двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , тісно спілкувалася з ним. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, а позивач почала активну діяльність по оформленню спадщини. Позивач зі спадкодавцем проживали разом з листопада 2015 року по день його смерті.

Представник відповідача адвокат Бєлова Р.В. позов не визнала з підстав викладених у відзиві та запереченні. Пояснила, що позивачем не доведено факт постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, не надано належних доказів. З огляду на встановлену законом черговість спадкування позивач не матиме права на спадкування після смерті ОСОБА_5 навіть у випадку задоволення позову судом.

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, до судового засідання не з`явилась, заяви про розгляд без їх участі суду не надала, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та її представника, заперечення відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 20 грудня 2016 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_3 , котра належала спадкодавцю на праві власності, з якої 1/2 частки належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.2016 року після смерті ОСОБА_8 ; 1/3 частки на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1995 року виданого Житлово-комунальним управлінням ДП «Чорноморський суднобудівний завод», 1/6 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.08.2016 року після смерті матері ОСОБА_9 .

На момент смерті ОСОБА_5 за даними картотеки ЖЕКу з ним ніхто не був зареєстрований за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ЖКП ММР «Бриз» № 71 від 17.01.2017 року.

Відповідно до Акту про проживання від 04.01.2017 року складеного за підписами сусідів, ОСОБА_1 проживала в період з червня 2010 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю та вела сумісне господарство. Вона ж і здійснила його поховання, про що видано свідоцтво про поховання та Договір-замовлення № 211 про організацію та проведення поховання КП «Жовтневої районної ради «ЖКП «Жовтневого району» 21.12.2016 року.

19.01.2017 року приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за № 3/2017 (номер у спадковому реєстрі 60121682). В той же день нотаріусом було надано ОСОБА_1 правове роз`яснення, яким їй було рекомендовано встановити у судовому порядку факт проживання однією сім`єю з померлим більше п`яти років.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2017 року по справі № 487/352/17 заяву ОСОБА_1 до зацікавленої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицької Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволено; встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2010 року по день його смерті включно. На рішення суду ОСОБА_2 , заінтересованою особою у справі, була подана апеляційна скарга. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 31.05.2017 року зазначене вище рішення скасовано, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем залишено без розгляду та роз`яснено їй право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

04.04.2017 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Іскрицької Г.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 її двоюрідного брата, у зв`язку із тим, що її мати ОСОБА_10 , тітка спадкодавця, померла до відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до довідки № 115/02-17 виданої приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. 18.04.2017 року, ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті свого двоюрідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Родинні відносини ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_5 підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №9 від 04.04.2017р., Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 7 від 04.04.2017 року, свідоцтвом про народження № 17803 ОСОБА_6 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №7 від 04.04.2017р., Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 04.04.2017р., Свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 від 25.10.1955 року.

08.01.2018 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 приватним нотаріусом Іскрицькою Г.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що вона не довела факту спільного проживання з померлим однією сім`єю. Крім того у постанові зазначено, що за матеріалами спадкової справи вбачається, що ОСОБА_2 є спадкоємицею третьої черги, оскільки буде закликана до спадкування згідно ст. 1266 ЦК України за правом представлення.

В судовому засіданні були також допитані свідки.

Свідок ОСОБА_11 показав, що зі спадкодавцем і його батьком був знайомий та бував у нього вдома. Позивача не бачив і не знає, оскільки у померлого було багато жінок. В квартирі жіночих речей не бачив, за хатнім порядком ніхто не доглядав.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що з померлим ОСОБА_5 навчалася в інституті, він користувався успіхом у жінок, був противником шлюбу. Позивачку він їй представив у 2015 році як «Олю», без зазначення що це його дружина. Часто бачила його з різними жінками.

Свідок ОСОБА_13 показав, що був знайомий з Плетньовим та позивачем, вказав, що вони проживали разом однією сім`єю більше п`яти років. З 2010 року постійно бачив ОСОБА_1 у під`їзді будинку, де жив ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_1 знає як дружину ОСОБА_5 , його батько дуже радів, коли бачив їх удвох.

Свідок ОСОБА_15 показав, що є сусідом померлого ОСОБА_5 З 2012 року ОСОБА_1 проживала в його квартирі, доглядала за батьками. Як перевозила свої речі до квартири не бачив. Знає позивача як дружину померлого.

Свідок ОСОБА_16 показав, що позивач с ОСОБА_5 постійно проживали разом у його квартирі, вона доглядала за його батьками, готувала їжу. В квартирі речей позивача не бачив, однак вона завжди була в халаті та виглядала як цивільна дружина.

Свідок ОСОБА_7 показав, що є чоловіком відповідачки. З 1990 року тісно спілкувався з померлим ОСОБА_5 ОСОБА_1 вперше побачив в 2015 році на похороні батька спадкодавця. При знайомстві з ОСОБА_1 . ОСОБА_5 не говорив, що це його дружина.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що ОСОБА_5 останнього разу бачила у 2016 році під час спільного навчання в інституті. Після розлучення з першою дружиною у нього не було постійних жінок. ОСОБА_1 бачила лише на похованні.

Свідок ОСОБА_18 зазначила, що є родичкою позивача. Вона разом з ОСОБА_5 приходили в 2011 році до неї в гості як чоловік та дружина, однак такий висновок свідок зробила по власному переконанню, бо відкрито про це не говорили.

Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що є сусідом позивача та померлого ОСОБА_5 . Знав їх як подружжя. Бував у них в гостях, бачив як позивач готує їжу, прибирає під`їзд.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Статтями 1216 та 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За своє життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не склав, а тому відповідно до статті 1233 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно зі статтею 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В порядку частин четвертої-шостої статті 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною другою статті 74 СК України передбачено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 5 частини першої та частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз наведених положень дозволяє зробити висновок про те, що встановлення певних фактів має своєю метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю як чоловіка та жінки більше п`яти років, а саме з червня 2010 року по день смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 посилається на те, що встановлення такого факту необхідне для вирішення її спадкових прав після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 1264 ЖК України особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, мають право на спадкування у четверту чергу.

Проте, у даному випадку ОСОБА_1 до спадкування не закликається через те, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його двоюрідна сестра ОСОБА_2 - спадкоємець за законом за правом представлення.

Вимог для зміни черговості одержання права на спадкування ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 не заявлялось, а тому такі підстави судом не встановлювались.

За таких обставин встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю для ОСОБА_1 не має правового значення, через те, що не тягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян, тобто цей факт не є фактом, що має юридичне значення, який може бути встановлений судом.

Принцип ефективності закріплений у ЦПК України, відповідно до правил статей 2, 5 якого, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з огляду на норми статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, ця стаття містить вимогу надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, тобто вирішення питання про встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є можливим та є доцільним лише у випадку вирішення спору з приводу визнання спірного нерухомого майна спільним сумісним майном, однак такі позовні вимоги подана позивачем позовна заява не містила.

Таким чином, у встановленні факту, з урахуванням принципу ефективності способу судового захисту, необхідно відмовити. ОСОБА_1 , пред`являючи позов, належним чином не обґрунтувала та не довела, що встановлення зазначеного факту проживання однією сім`єю поновить будь-які її порушені права.

Згідно частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Тлумачення статті 1258, 1264 ЦК України та частини першої статті 188 ЦПК України свідчить, що вимогу про визнання права власності на спадкове майно може заявити лише спадкоємець, а отже вимога ОСОБА_1 про визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 є похідною. За такого, враховуючи відмову суду у задоволенні первісної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю. суд вважає за необхідне відмовити і в задоволенні її вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6,7,10,12,81, 141,259,263-265,293,315 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Г.В. про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу більше п`яти років та визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили через 30 днів, якщо не буде подана апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Повний тест рішення оголошено 06.12.2019 року.

Суддя : Павлова Ж.П.