ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6475/19 Справа № 214/7654/18 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство «Автобаза № 1»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу Комунального підприємства «Автобаза № 1» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року, яке постановлено суддею Гринем Н.Г. у м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 25 квітня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «Автобаза №1» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначено, що з 01.08.2017 року по 19.09.2018 року ОСОБА_1 працював сторожем КП «Автобаза №1». Під час його трудової діяльності, в порушення вимог ст.ст. 63, 172 КЗпП України, підприємство змінювало графік його роботи, за яким він вимушений був працювати понад встановлену норму робочого часу в режимі «день, ніч - 24 год. відпочинку» замість «48 год. відпочинку після роботи у нічний час». На це позивач згоди не давав. Крім того у 2017-2018 р.р. відповідач не оплатив позивачеві всі відпрацьовані ним години поза нормою робочого часу, а з його заробітної плати без згоди позивача проводились відрахування профспілкового збору, не зважаючи на те, що членом профспілки підприємства ОСОБА_1 не був.

19.09.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про його звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України із вказівкою на порушення роботодавцем відносно нього законодавства про працю та оплату праці. У день звільнення позивач просив провести з ним повний розрахунок, у тому числі, виплатити гарантовану ст.44 КЗпП України вихідну допомогу при звільненні в розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

Наказом в.о. директора КП «Автобаза №1» від 19.09.2018 року №267-к ОСОБА_1 із займаної посади було звільнено, однак розрахунок не проведено, перерахунок відпрацьованих понадурочних робіт не проведено.

У жовтні 2018 року за заявою ОСОБА_1 посадовими особами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області проведено інспекційне відвідування, в ході якого виявлено ряд порушень трудового законодавства з боку КП «Автобаза №1», зокрема, наказ №267-к від 19.09.2018 року про звільнення ОСОБА_1 виданий на підставі п.1 ст.38 КЗпП України без врахування його заяви про звільнення на підставі п.3 ст.38 КЗпП України та порядку звільнення працівників. Встановлено, що оплата понаднормово відпрацьованих годин проведена з порушенням діючого трудового законодавства. Під час інспекційного відвідування відповідач провів перерахунок понадурочних годин за 2017-2018 р.р., середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку - 09.10.2018 року та перерахував позивачеві на картковий рахунок 4361 грн. 95 коп.

За таких обставин позивач вважає неправильною юридичну кваліфікацію формулювання причин його звільнення як такої, що не відповідає поданій ним заяві, у зв`язку з чим вона підлягає зміні, відповідно до ст.255 КЗпП України. Крім того, в порядку ст.44 КЗпП України, відповідач зобов`язаний сплатити йому вихідну допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.10.2018 року, виходячи із середньоденної заробітної плати в сумі 191 грн. 99 коп.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати неправильним формулювання причини його звільнення з КП «Автобаза №1» 19.09.2018 року «згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням»; зобов`язати відповідача змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 у наказі №267-к від 19.09.2018 року з «згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням» на «згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю»; зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділ «Відомості про роботу» запис №52 від 19.09.2018 року «звільнений згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням» вважати недійсним» та внести новий запис наступного змісту: «звільнений згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю»; стягнути з КП «Автобаза №1» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 11 980 грн. 26 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2018 року по день ухвалення рішення - 25.04.2019 року в розмірі 35 292 грн. 57 коп.; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача заробітної плати за 1 місяць в сумі 3 993 грн. 42 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано неправильним формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади сторожа Комунального підприємства «Автобаза №1» 19.09.2018 року «згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням».

Зобов`язано Комунальне підприємство «Автобаза №1» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 у наказі №267-к від 19.09.2018 року з «згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням» на «згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю».

Зобов`язано Комунальне підприємство «Автобаза №1» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділ «Відомості про роботу» запис №52 від 19.09.2018 року «звільнений згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням» вважати недійсним» та внести новий запис наступного змісту: «звільнений згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю».

Стягнуто з Комунального підприємства «Автобаза №1» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 11 980 грн. 26 коп. з проведенням оподаткування в порядку, встановленому законом.

Стягнуто з Комунального підприємства «Автобаза №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявленого ним періоду з 10.10.2018 року по 25.04.2019 року в розмірі 35 292 грн. 57 коп. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Комунального підприємства «Автобаза №1» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягнуто з Комунального підприємства «Автобаза №1» в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Судом не враховано, що на момент інспекційного відвідування 10.10.2018 року підприємством було проведено перерахунок оплачених понадурочних годин з урахуванням Методичних рекомендацій №137 за 2017, 2018 роки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 09.10.2018 року ОСОБА_1 перераховано 4361 грн. 95 коп.

Крім того, позивачем при зверненні з позовом до суду було недоплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., отже судом розглянуто позов, який не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача КП «Автобаза №1» - Пахомова В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 01.08.2017 року на підставі наказу №197-к від 31.07.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до КП «Автобаза №1» на посаду сторожа (а.с.10).

19.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я в.о. директора КП «Автобаза №1» про звільнення його 19.09.2018 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з порушенням підприємством законодавства про працю, а саме: 1) тривалий час (липень, вересень-листопад 2017 року, вересень 2018 року) позивач вимушений був працювати без вихідних днів за графіком «день, ніч - 24 год. відпочинку» замість «48 год. відпочинку після роботи у нічний час»; 2) надурочно відпрацьовані ним години роботодавцем не оплачено (за 2017 рік: серпень 5 год., жовтень 25 год., листопад 4 год., грудень 20 год.; за 2018 рік: січень 24 год., лютий 8 год.); 3) всупереч ст.127 КЗпП України з його заробітної плати проводились відрахування профспілкового збору, хоча членом профспілкового комітету позивач не був (а.с.13).

Подану позивачем 19.09.2018 року заяву розглянуто на засіданні комісії по трудових спорах КП «Автобаза №1», що зафіксовано в протоколі №1 (а.с.14). Із змісту протоколу слідує, що комісія не вбачала будь-яких порушень трудового законодавства з боку КП «Автобаза №1» як роботодавця, у зв`язку з чим вирішила відмовити ОСОБА_1 у його звільненні із займаної посади за ч.3 ст.38 КЗпП України та внесено пропозицію звільнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.38 КЗпП України. Згідно протоколу, ОСОБА_1 під час ознайомлення зазначено що він не згоден з підставою звільнення, визначеною роботодавцем за п.1 ст.38 КЗпП України.

Наказом №267-к від 19.09.2018 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади сторожа, згідно п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с.10,12).

Звертаючись до суду з позовом про зміну формулювання причини звільнення із звільнення за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України на звільнення за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю за ч.3 ст.38 КЗпП України і стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач посилався на те, що відповідачем по справі порушувалось законодавство про працю, тому наміру працювати на даному підприємстві він не мав саме з вини роботодавця.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення, оскільки факт наявності в діях відповідача порушень трудового законодавства підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. 38 КЗпП України, працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного або трудового договору.

Як вбачається із матеріалів справи, в ході проведення позапланового заходу 10.10.2018 року, а саме - інспекційного відвідування КП «Автобаза №1» представниками ГУ Держпраці в Дніпропетровській області виявлено порушення трудового законодавства з боку підприємства, зокрема: видача наказу № 267-к від 19.09.2018 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України без врахування змісту його заяви та порядку звільнення працівників; порушення порядку нарахування та оплати понадурочних годин роботи сторожу - в результаті проведеного перерахунку оплачених понадурочних робіт ОСОБА_1 нараховано доплату та середній заробіток за час затримки розрахунку по день розрахунку 09.10.2018 року в сумі 4361,95 грн. (а.с.15).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 31.10.2012 року у справі № 6-120 цс12, у разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства, ч.3 ст.38 КЗпП України, не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, оскільки поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника значення не мають. Вказане свідчить про те, що, отримавши заяву працівника про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, роботодавець або задовольняє її, або відмовляє, що має наслідком вирішенням спору, зокрема, судом.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Приписами ст.22 Закону України «Про оплату праці» визначено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Як вбачається із матеріалів справи, подаючи заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, позивач посилався на порушення роботодавцем трудового законодавства в частині неоплати відпрацьованих ним понадурочних робіт та зміни графіку його роботи, за яким він вимушений був працювати понад встановлену норму робочого часу в режимі «день, ніч - 24 год. відпочинку» замість «48 год. відпочинку після роботи у нічний час», на що позивач згоди не надавав.

Як вбачається із відповіді Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області від 16.10.2018 року (а.с.15), виписки по рахунку (а.с.18) та графіків виходу на роботу сторожів (а.с.19-21), що не спростовано представником відповідача, відпрацювання позивачем понадурочних робіт за графіком мало місце, нарахування оплати за них здійснено 09.10.2018 року, тобто після звільнення позивача, що свідчить про порушення відповідачем по справі трудового законодавства в частині неоплати відпрацьованих ним понадурочних робіт.

Факт наявності в діях відповідача вище зазначених порушень трудового законодавства підтверджується також рішенням Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2018 року у справі №160/8442/18, яким залишено без задоволення адміністративний позов КП «Автобаза № 1» до Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій та скасування постанови, предметом спору якого було проведення 10.10.2018 року позапланового заходу, а саме, інспекційного відвідування КП «Автобаза №1» представниками ГУ Держпраці в Дніпропетровській області, яким виявлено порушення трудового законодавства з боку підприємства (а.с.82-84).

Отже, судом першої інстанції встановлено, що КП «Автобаза №1», звільнивши ОСОБА_1 із займаної посади за ч.1 ст.38 КЗпП України, на власний розсуд змінило формулювання та юридичні підстави звільнення на інші з усіма несприятливими для працівника наслідками (зокрема, позбавлення працівника права отримати вихідну допомогу), надавши суб`єктивну оцінку обставинам та ситуації, що склалася між сторонами та не перевіривши належним чином жодного з доводів позивача, наведених ним в заяві, які знайшли підтвердження в ході розгляду справи. Таким чином, відповідач допустив грубе порушення установленого законом звільнення позивача, що свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Отже, позивачем надано достатньо доказів не виконання відповідачем вимог трудового законодавства, тоді як відповідачем протилежне не доведено.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання неправильним формулювання причини звільнення позивача з посади сторожа Комунального підприємства «Автобаза №1» 19.09.2018 року «згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням» та необхідністю зобов`язання КП «Автобаза №1» змінити формулювання причини звільнення позивача у наказі №267-к від 19.09.2018 року з «згідно з п.1 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням» на «згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням підприємством законодавства про працю».

При цьому колегія суддів вважає безпідставним посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем по справі пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки, з урахуванням положень ст.233 КЗпП України та рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 такий строк позивачем не пропущено, так як звільнення позивача мало місце 19.09.2018 року, про порушення своїх прав він дізнався в жовтні 2018 року, а до суду звернувся 19.11.2018 року, тобто в межах трьох місяців, в той час як ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Погоджується колегія суддів і з визначеним судом першої інстанції розміром вихідної допомоги позивача при звільненні, який підлягає виплаті відповідачем з урахуванням зміни формулювання причин його звільнення на ч.3 ст.38 КЗпП України, який становить 11 980 грн. 26 коп., з огляду на наступне.

Відповідно до ст.44 КЗпП України у разі припинення трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Порядок обчислення середньої заробітної плати у разі стягнення тримісячного середнього заробітку врегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у тому числі у випадках виплати вихідної допомоги (п.п. «є» п.1 Порядку).

Як слідує з п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, шляхом застосування формули розрахунку: ВП = (ЗП : РДф) х (РДсум : 2), де ЗП - зарплата за фактично відпрацьовані працівником робочі дні розрахункового періоду; РДф - кількість фактично відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді; РДсум - сумарна кількість робочих днів за останні два календарні місяці за графіком роботи установи, організації.

Відповідно до довідки КП «Автобаза №1» від 19.09.2018 року (а.с.16), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 3993 грн. 42 коп. та обчислена відповідачем вірно, виходячи з сумарно отриманих позивачем виплат за липень та серпень 2018 року, що передували його звільненню - 2060,89 грн., фактично відпрацьованого ним часу - 96 год. та середньомісячного числа робочих годин (планових) у розрахунковому періоді - 372 год. з наступного розрахунку: (2060,89 грн. : 96 год.) * (372 год. : 2) = 21,47 грн./год. * 186 год. = 3993,42 грн.

Отже, розмір вихідної допомоги позивача при звільненні, який підлягає виплаті відповідачем, з урахуванням зміни формулювання причин його звільнення на ч.3 ст.38 КЗпП України, становить 11 980 грн. 26 коп., виходячи з розрахунку: 3993,42*3=11 980,26 грн., який перевірено колегією суддів та колегія суддів погоджується з ним.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах періоду з 10.10.2018 року по день ухвалення рішення - 25.04.2019 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення, а згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинні сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішений на користь працівника.

Норми ст.ст.116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу «Оплата праці» КЗпП України. За своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки, не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною виплатою, тобто не входить до структури заробітної плати. Така виплата є компенсацією за порушення права на оплату праці.

Згідно з п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був звільнений з посади сторожа 19.09.2018 року, тобто останніми повними місяцями його роботи в КП «Автобаза №1» є липень та серпень 2018 року.

З огляду на те, що право позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні фактично було обмежене відповідачем в результаті протиправної зміни формулювання причин звільнення та неправильної юридичної кваліфікації, яку зафіксовано в наказі, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач вправі отримати відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

З довідки №287 від 19.09.2018 року (а.с.16) слідує, що в липні та серпні 2018 року позивач пропрацював 96 планових годин, його сумарний заробіток за ці місяці склав 2060,89 грн. (з розрахунку: 1570,20 грн. за липень + 490,69 грн. за серпень). Таким чином, середньогодинний заробіток позивача становить 21,47 грн. з розрахунку: 2060,89 грн. : 96 год. = 21,467 грн./год.

З графіків робочого часу видно, що 1 зміна сторожа (день або ніч) = 12 годин. Отже, середньоденна (середньозмінна) заробітна плата позивача становить 257,61 грн. з розрахунку: 21,467 грн./год. * 12 год. = 257,61 грн.

З урахуванням розміру середньоденного заробітку та затримки розрахунку при звільненні в 137 робочих днів (з 10.10.2018 року по 22.03.2019 року: жовтень 2018 року - 15 робочих днів, листопад 2018 року - 22 дні, грудень 2018 року - 20 днів, січень 2019 року - 21 день, лютий 2019 року - 20 днів, березень - 20 днів, квітень - 19 днів), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становитиме 257,61*137 = 35 292 грн. 57 коп., вказаний розрахунок середньоденного заробітку та затримки розрахунку при звільненні перевірений колегією суддів, який колегія вважає вірним та погоджується з ним.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що на момент інспекційного відвідування 10.10.2018 року підприємством було проведено перерахунок оплачених понадурочних годин з урахуванням Методичних рекомендацій №137 за 2017, 2018 роки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 09.10.2018 року ОСОБА_1 перераховано 4361 грн. 95 коп., оскільки, вказані обставини не знімають з відповідача відповідальності за порушення трудового законодавства відносно позивача по справі, а саме щодо виплати йому вихідної допомоги при звільненні, на яку позивач мав право у зв`язку із звільненням з підприємства на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при зверненні з позовом до суду було недоплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн., отже судом розглянуто позов, який не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, оскільки,несплата судового збору у повному обсязі не може чинити перешкоди у доступі до правосуддя. Крім того слід зауважити, що відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судом першої інстанції було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Автобаза № 1» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: