КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року місто Київ

Справа 755/18280/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5412/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року (у складі судді Гончарука В.П., інформація про дату складення повного тексту судового рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю.

Просила суд визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Обгрунтовавала позовні вимоги тим, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем у них народилися ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, малолітні діти стали проживати разом з матір'ю.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, від 20.09.2018 р. визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір»ю ОСОБА_1

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 07 лютого 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей з матір`ю закрито.

Не погоджуючись з ухвалою, 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, незаконною та винесеною з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає , що судом взагалі не досліджувався висновок органів опіки та піклування, та той факт що відповідач не приділяє дітям належної уваги, натомість постійно тисне та залякує позивача, що забере дітей, чим впливає на психологічний стан дітей та заявника.

Станом на 26 березня 2019 року відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні апеляційного суду

Позивач доводи скарги підтримала.

Відповідач до суду не з'явився. про розгляд справи повідомлений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним нормам, що відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено в суді першої інстанції та вбачається з матеріалів справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, від 20.09.2018 р., орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1

Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України, підставою для закриття провадження у справі є відсутність предмету спору.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутній предмет спору, а питання визначення місця проживання дітей було вирішено органом опіки та піклування.

З даним висновком районного суду колегія апеляційного суду не може погодитись з огляду на наступне.

Надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір'ю, не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір.

Позивач в позові та в апеляційній скарзі, посилається на те, що не зважаючи на те, що діти після розлучення залишились проживати з нею, відповідач постійно погрожує забрати дітей.

Враховуючи таку поведінку відповідача, позивач звернулась до суду, з метою захисту прав дітей, та визначення в судовому порядку місця їх проживання з нею.

Посилання суду на те, що при вирішенні питання про розірвання шлюбу в 2017 році, ставилось питання про визначення місця проживання дітей, також не свідчить про відсутність між сторонами спору станом на листопад 2018 року.

Відмова в аналогічних вимогах в 2017 році, не може також свідчити про відсутність спору через рік.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв'язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що висновок суду про відсутність предмету спору не відповідає встановленим обставинам , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 07 лютого 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.