Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 303/1760/16-ц

провадження № 61-13339св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року у складі судді Куцкір Ю. Ю. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Кондор Р. Ю., Джуга С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 105,58 євро звернути стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявлених вимог банк посилався на те, що 05 вересня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № CNL-801/051/2006, за умовами якого ОСОБА_1 отримала від ПАТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 30 000 євро, зі сплатою 12,99 % річних строком до 05 вересня 2016 року.

З метою належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 05 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладено іпотечний договір № PCL801/230/2006, за умовами якого передала банку в іпотеку домоволодіння загальною площею 293,70 кв. м та земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 10 березня 2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором у сумі 21 105,58 євро.

Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області заочним рішенням від 23 листопада 2016 року позов задовольнив.З метою стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № CNL-801/051/2006, що становить 21 105,58 євро звернув стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_1 предмет іпотеки, домоволодіння загальною площею 293,70 кв. м та земельну ділянку площею 0,1 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , спосіб реалізації предмета іпотеки визначив шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна в межах процедури виконавчого провадження. Стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 9 615,40 грн судового збору.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що вимоги позивача повністю знайшли підтвердження в судовому засіданні, є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області додатковим рішенням від 15 лютого 2019 року доповнив заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23 листопада 2016 року. Резолютивну частину заочного рішення, після слів: суми заборгованості за кредитним договором, що становить 21 105,58 євро, доповнив такими словами: з яких 17 374,88 євро, що становить еквівалент 518 935, 75 грн, заборгованості за кредитом та 3 730,70 євро, що становить еквівалент 111 424,86 грн, відсотків. Резолютивну частину заочного рішення, після слів за початковою ціною, доповнив такими словами: але не нижчою ніж визначено сторонами у договорі іпотеки № РСL-801/230/2006, тобто у розмірі 391 454 грн, що становить еквівалент 77 515,64 дол. США.

Додаткове рішення районного суду мотивоване тим, що суд ухваливши рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Закарпатський апеляційний суд постановою від 28 травня 2019 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що при постановленні рішення суд першої інстанції, встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги. Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Посилання в апеляційній скарзі на те, що при прийнятті рішення судом про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором суд безпідставно не застосував строків позовної давності, не ґрунтується на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 03 липня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, щорішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права, суд не дослідив зібрані у справі докази, неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи.

Матеріалами справи встановлено та апеляційним судом підтверджено, що кредитні кошти в банку отримав не позичальник, а третя особа - ОСОБА_2 , тобто договір кредиту є таким, що не відбувся, а відтак відсутні елементи чинності зобов`язання за цим договором.

Відтак у позивача у справі відсутні підстави для подання та задоволення позову. Дійсно банк має право відновити своє порушене право, але звернувшись до особи, яка фактично отримала кошти в касі банку.

До такого ж висновку прийшов Верховний Суд у справі № 295/11438/16-ц, постанова від 31 січня 2019 року.

Суд першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального права, оскільки не застосували норми закону, які слід було застосувати - статтю 39 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

22 серпня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «ОТП Банк» на касаційну скаргу, мотивований тим, що банк не погоджується з касаційною скаргою з огляду на її безпідставність.

Доводи ОСОБА_3 про те, що за кредитним договором кошти позичальник не отримувала, є безпідставними та спростовуються постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, винесеною у справі № 303/1761/16-ц, копія якої міститься в матеріалах справи.

Посилання скаржника на незаконність визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки є безпідставними, адже згідно з постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року, прийнятою у справі № 202/30076/13-ц дана обставина не може бути підставою для скасування рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

30 липня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи встановлені судами

05 вересня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CNL-801/051/2006, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 30 000 євро, терміном до 05 вересня 2016 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань 05 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладено іпотечний договір № PCL801/230/2006, за умовами якого ОСОБА_1 передала АКБ «Райффайзенбанк Україна» в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 293,70 кв. м та земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 10 березня 2016 року становить 21 105,58 євро з яких: 17 374,88 євро заборгованості за кредитом, що еквівалентно 518 935,75 грн, 3 730,70 євро відсотків за користування кредитом, що еквівалентно 111 424,86 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08 червня 2016 року, ухваленим у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 303/1761/16-ц), позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» 7 035,19 євро заборгованості та 2 745,80 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 7 035,19 євро заборгованості та 2 745,80 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 7 035,19 євро заборгованості та 2 745,80 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 420 грн за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2018 року апеляційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» 21 105,58 євро заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» 17 551,51 євро заборгованості за кредитним договором. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 червня 2016 року в незміненій частині та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2018 року залишено без змін.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Статтею 3 цього закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Встановивши, що у позичальника перед кредитором утворилася заборгованість внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується судовими рішеннями ухваленими у справі № 303/1761/16-ц про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, якими підтверджується невиконання позичальником його зобов`язань та стягнення заборгованості в солідарному порядку в тому числі і з ОСОБА_3 як поручителя, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого рішення про наявність правових підстав для задоволення позову банку. Договір іпотеки в судовому порядку ОСОБА_3 не оскаржувався.

Аргументи касаційної скарги не спростовують встановлений судами факт наявності заборгованості позичальника перед кредитором.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15, не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень, а тому доводи касаційної скарги в цій частині Верховний Суд не приймає.

Суд касаційної інстанції наголошує, що в силу статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, оскільки повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило