Провадження № 22-ц/801/2301/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуСправа № 127/10902/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, постановлене у складі судді Луценко Л.В., в залі суду,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора» про встановлення порядку користування жилим приміщенням, розподіл особового рахунку на користування житлово-комунальними послугами, надання окремого особового рахунку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є інвалідом війни ІІ групи, 08.12.1988 року отримав ордер на жиле приміщення за №2026, на підставі якого став наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1993 році позивач приватизував зазначену вище квартиру на себе та колишню дружину - відповідача у справі ОСОБА_2 по 1/2 частки кожному, оскільки інші повнолітні члени родини відмовились від участі в приватизації, однак у 2011 році приватизація квартири була скасована.

З 1993 року по теперішній час позивач проживає в кімнаті 11,6 кв.м. з виходом на балкон, площею 0,8 кв.м..

В квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 - колишньої дружини позивача, відповідача ОСОБА_3 - сина позивача, відповідача ОСОБА_4 - невістки позивача, а також онука ОСОБА_5 та правнука ОСОБА_6 , проте, хоча місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстроване у вказаній квартирі, вказані особи у квартирі фактично не проживають.

На даний час, окрім позивача, у квартирі, порядок користування якою є предметом спору, зареєстровані та фактично проживають відповідачі: син ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 .

З часу розлучення із дружиною, яке відбулось у 2010 році, життя для позивача у квартирі стало нестерпним. Відповідачі фактично відмовились від позивача та роблять усе, аби знищити його фізично та заволодіти квартирою. Протягом усього часу спільного проживання у сторін постійні конфлікти, бійки та погрози щодо користування квартирою, які негативно впливають на самопочуття та здоров`я позивача. Під час чергових бійок та сварок у липні 2015 року відповідачі свідомо вибили вхідні двері до двох кімнат квартири, викинувши із квартири особисті речі позивача.

Позивачем неодноразово робилися спроби визначення порядку користування квартирою мирним шляхом, однак відповідачі категорично відмовляються йти на певний компроміс та будь-які домовленості.

Окрема ізольована кімната із виходом на балкон для позивача як для людини з серцево-судинними захворюваннями є необхідною, проте відповідачі перетворюють дану кімнату у «прохідний двір», а балкон у «сушку» для випраної білизни.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив встановити порядок користування квартирою по АДРЕСА_1 наступним чином: у користування позивача ОСОБА_1 виділити житлову кімнату, площею 11,6 кв.м. та балкон, площею 0,8 кв.м., а всього 12,4 кв.м.; у користування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату, площею 17,0 кв.м., у користування відповідача ОСОБА_2 виділити житлову кімнату, площею 9,7 кв.м. Місця загального користування, а саме: коридор, площею 3 кв.м., ванна кімната, площею 2,6 кв.м., вбиральня, площею 1,2 кв.м., кухня, площею 8,4 кв.м., передпокій, площею 2,2 кв.м., вбудована шафа, площею 0,4 кв.м., вбудована шафа, площею 1,2 кв.м., залишити в спільному користуванні сторін. Зобов`язати ТОВ «ЖЕО» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру відповідно до встановленого порядку користування квартирою, відкривши на ім`я позивача новий особовий рахунок, закріпивши при цьому існуючий особовий рахунок № НОМЕР_1 за відповідачем ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку встановлення запропонованого позивачем варіанта користування квартирою, будуть порушені права інших членів сім`ї квартиронаймача. Також, суд зазначив, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про виділення позивачу ОСОБА_1 в одноособове користування балкону, оскільки балкон - є приміщенням загального користування, а одноособове користування балконом буде порушувати право інших мешканців цієї квартири на користування останнім в побутових потребах, що є неприпустимим.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та формально підійшов до вирішення спірного питання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора» в судовому засіданні зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Інші учасники розгляду справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 08.12.1988 року виконавчим комітетом Вінницької міської Ради народних депутатів позивачу ОСОБА_1 та його сім`ї з 3 осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - син) було видано ордер №2026 на право заняття жилого приміщення трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9), 01.07.2014 року укладено відповідний договір найму житла в будинках комунальної власності (а.с.10-12).

На даний час спірна квартира не приватизована і є власністю територіальної громади м. Вінниця в особі Вінницької міської ради.

Згідно технічної характеристики квартири, виготовленої ВООБТІ, спірна квартира розташована на IV поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з: 3 кімнат житловою площею 38,3 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 11,6 кв.м., 2-а кімната 17,0 кв.м., 3-я кімната 9,7 кв.м., кухні, площею 8,4 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м., коридору 3,0 кв.м, передпокою 7,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4; 1,2 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,8 кв.м. Загальна площа квартири 63,1 кв.м. (а.с.13-14).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» вих. №10105 від 16.11.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання наступних осіб: ОСОБА_1 - квартиронаймач; ОСОБА_2 - дружина; ОСОБА_3 - син; ОСОБА_4 - невістка; ОСОБА_5 - онук; ОСОБА_6 - правнук (а.с.6).

Згідно акту №10492, складеного комісією в складі інспектора ВКР ТОВ «ЖЕО» Леонтьєвої С.П., начальника ВКР ТОВ «ЖЕО» Чумакова В.Ю. та затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» 03.01.2019 року вбачається, що під час виходу на місце за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що у вказаній квартирі не проживають ОСОБА_5 та його син ОСОБА_6 (а.с.7).

Також, судом встановлено, що позивач є інвалідом війни ІІ групи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.19) та довідка Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 12.03.2014 року №2872 (а.с.19); має хворобливий стан здоров`я, про що свідчать медичні документи (а.с.20-24); згідно рішення виконкому міської ради від 25.12.2014 року №2947 перебуває на квартирному обліку при виконкомі міської ради загальної черги та включений в список на позачергове отримання житла.

З матеріалів справи видно, що між сторонами у справі існують неприязні відносини, в тому числі спір щодо порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать неодноразові звернення позивача до виконавчого комітету Вінницької міської ради (а.с.27-34, 82-84), органів прокуратури та поліції (а.с.80-81) щодо неправомірних дій відповідачів та вчинення останніми перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням вказаної квартири, рішення Ленінського районного суду Вінницької області від 28.04.2011 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15.06.2011 року залишено без змін, у цивільній справі №2-1024/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою (а.с.91-92, 93-96), актом №1674 від 15.07.2015 року про пошкодження вхідних дверей (а.с.15) тощо.

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За положеннями статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст.47 ЖК УРСР).

Пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Українською Республіканською Радою професійних спілок від 11.12.1984 року №470 встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами.

Відповідно до постанови №21 виконкому Вінницької обласної ради та президіуму обласної ради профспілок від 10.01.1985 року підставою для взяття на квартирний облік для поліпшення житлових умов являється 6,5 кв.м. жилої площі на кожного із членів сім`ї.

На даний час в спірній квартирі, житлова площа якої 38,3 кв.м., зареєстровано місце проживання шістьох осіб, тобто на одну особу припадає 6,38 кв.м. при нормі жилої площі 13,65 кв.м. на одну особу та обов`язкової площі - 6,5 кв.м.

Між сторонами по справі склався відповідний порядок користування вказаною квартирою, а саме: позивач користується житловою кімнатою, площею 11,6 кв.м., у користуванні відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - житлова кімната, площею 9,7 кв.м., у користуванні відповідача ОСОБА_2 - житлова кімната, площею 17 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що запропонований позивачем варіант порядку користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону та буде порушувати права інших осіб, які проживають в квартирі.

Такий висновок суд першої інстанції є законним та обґрунтованим і відповідає встановленим по справі обставинам, оскільки, ураховуючи, що у спірній квартирі проживають шість осіб, пов`язаних між собою родинними зв`язками, а жила площа квартири становить 38,3 кв. м., тому визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 жовтня 2018 року по справі 756/9713/16-ц.

В силу ч. 4 статті 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 63, 64, 104 ЖК України.

Доводи позивача про те, що фактично в квартирі не проживають ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_6 , висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки вказані особи зареєстровані у квартирі і за ними зберігається право користування спірним жилим приміщенням, що має враховуватись при визначенні порядку користування.

Щодо наданих позивачем довідок про склад сім`ї станом на 01.11.2019 року та про місце проживання ОСОБА_5 , то апеляційний суд не приймає їх до уваги, оскільки вказані довідки не були предметом дослідження в суді першої інстанції, видані після ухвалення судом рішення і на висновок суду не впливають.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції в рішенні фактично не вирішив вимоги щодо укладення окремого договору найму, то дані посилання є необґрунтованими, оскільки відсутні підстави для укладення з ОСОБА_1 окремого договору найму.

Крім цього, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 жовтня 2018 року по справі 756/9713/16-ц згідно якого, позовні вимоги про поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг не підлягають розгляду в судовому порядку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанції, власного тлумачення скаржником вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук