ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1131/18 Номер провадження 22-ц/814/951/19Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Абрамова П.С., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу у м. Полтава за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року, прийнятого під головуванням судді Ощинської Ю.О. в м. Пирятин

по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н від 02 листопада 2011 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 56329,23 грн., що складається з наступного: 3165,80 грн. заборгованості за кредитом, 49642,99 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 600 грн. заборгованості за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 2670,44 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року у задоволенні позовної заяви акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення оскаржило АТ КБ «ПриватБанк», яке в апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 листопада 2011 рокуміж ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3200грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачем була заповнена Анкета - заява позичальника, у якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_2 було видано кредитну карту «Універсальна» № 150128 строком на 1 рік.

В свою чергу позичальник зобовязався забезпечити повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом.

За розрахунками банку станом на 31 липня 2018 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість яка становить 56329,23 грн., з яких 3165,80 грн. заборгованість за кредитом, 49642,99 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 600 грн. заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. штраф (фіксована частина), 2670,44 грн. штраф (процентна складова).

26 жовтня 2018 р. відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності ( а.с.38).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд своє рішення мотивував тим, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між банком та відповідачем 02.11.2007 року був укладений кредитний договір, який виконувався сторонами.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що кредитну картку «Універсальна» № 150128 відповідачу було видано 02.11.2007 року, строк дії картки визначено 1 рік, тобто до листопада 2008 року, строк дії договору відповідає строку дії картки. Отже, за змістом договору повний розрахунок за кредитом мав бути виконаний протягом річного строку, який співпадає зі строком дії кредитної карти.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_2 було здійснено 24 листопада 2014 року на суму 147,49 грн.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом 06.09.2018р., тобто після спливу встановленого законом строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» щодо строку дії перевипущеної кредитної карти, виданої ОСОБА_2 до жовтня 2015 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у суді першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв вимогу по стягненню заборгованості за кредитним договором по картці № 113020.

Між тим, виписки АТ КБ «ПриватБанк» щодо здійснених операцій ОСОБА_2 за період з 01.11.2007 р. по 05.12.2018 р. надані по іншій кредитній картці № 150128.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального та процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 рокузалишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч. 1, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» залишити без задоволення.

РішенняПирятинського районного суду Полтавської області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_4 ОСОБА_1

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_5