22-ц/804/3300/19
264/1098/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/1098/19

Номер провадження 22-ц/804/3300/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.,

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2019 року, у складі судді Литвиненко Н.В., дата складення повного судового рішення 18 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

В обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 1999 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час син досяг повноліття, але продовжує навчатися в загальноосвітній школі в 12 класі в США. Просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення сином 23 років.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2019 року позовні вимоги представника позивача ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі 1/12 частини з усіх видів його заробітку щомісяця за період з 14 лютого 2019 року по 13 червня 2019 року включно. Вирішено питання про судові витрати. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись з зазначеним рішенням ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та відсутність достатніх доказів для задоволення вимог ОСОБА_1

В решті частини рішення суду не оскаржується.

Дотримуючись принципу диспозитивності, у разі подання апеляційної скарги на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення суду першої інстанції ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Відзив на апеляційну скаргу, в порядку визначеному ст.360 ЦПК України, не подано.

Позивач та його представник, а також треті особи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися; про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином; клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 , який підтримав скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі і від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з матір`ю ОСОБА_1 в США.

09 листопада 2018 року ОСОБА_3 досяг повноліття і продовжує навчання, а саме, є студентом 12 класу та навчається в режимі повного навчального навантаження в Освітньому окрузі міста Повей в середній школі ОСОБА_8 Норте.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дитина сторін після досягнення повноліття продовжує навчання, а тому, з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 до 13 червня 2019 року (строк закінчення навчання), що підтверджується довідкою, представленою позивачем, оскільки відповідач працює і має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/12 частки заробітку(доходу).

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Як вбачається зі справи, син відповідача досяг повноліття 09 ІНФОРМАЦІЯ_2 і продовжував навчання до 13 червня 2019 року, що підтверджується довідкою Вищої школи ОСОБА_9 , переклад якої засвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Макаревич В.Г. При цьому зазначено, що ОСОБА_3 готується до захисту диплома про вищу освіту 13 червня 2019 року (а.с.12-13).

Відповідач ОСОБА_2 згідно довідки ПАТ «ММК ім.Ілліча» працює керівним спеціалістом відділу поставок обладнання вказаного підприємства та отримує заробітну плату (а.с.37,59).

Таким чином, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, виходячи з обов`язку надання такої допомоги обома батьками, матеріального стану відповідача - наявності у платника аліментів на утриманні малолітньої дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружини ОСОБА_11 , яка є вагітною та чекає дитину, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/12 частки за період з 14 лютого 2019 року до 13 червня 2019 року відповідає як нормам матеріального права, так і представленим доказам, які суд першої інстанції оцінив відповідно до вимог ст.89 ЦПК України (а.с.56-59).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що потреба у витратах на навчання не доведена позивачем є непереконливими, оскільки ці обставини ОСОБА_2 не спростував, а сам факт навчання вимагає певних витрат, що на думку колегії суддів, є загальновідомим і не потребує доказуванню за вимогами ч.3 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді справи апеляційний суд враховує постанови Верховного Суду від 24 січня 2019 року справа № 225/1447/16-ц провадження № 61-18843св18, від 24 квітня 2019 року справа № 263/2444/17 провадження № 61-34502св18.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку, що при ухваленні рішення суду першої інстанції дотримався положень матеріального закону та ухвалив рішення у відповідності до вимог ст.ст.89,263 ЦПК України, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 визнається необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Відповідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 06 грудня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко