ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

м.Суми

Справа №583/2045/17

Номер провадження 22-ц/816/1402/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2017 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого у м. Охтирка Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду позовом, просила змінити спосіб стягнення аліментів на дитину.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3.

Подружнє життя не склалося. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірваний, з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка працює, але заробленого не вистачає на повноцінний розвиток дитини.

Відповідач періодично виїздить на роботу за кордон. На даний час працює охоронцем у барах ТП «Славія».

У зв'язку зі значним ростом цін на продукти, товари, комунальні послуги, розмір витрат на дитину збільшився, тому розмір аліментів, які сплачує відповідач, не є достатнім для утримання дитини.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, та ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі ? частки всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття, аліменти сплачувати на користь матері ОСОБА_1, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн в прибуток держави.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2019 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 24 жовтня 2017 року залишена без задоволення.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити оскаржене судове рішення в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його у розмірі 1/8 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права, не врахував, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, та без постановлення відповідної ухвали розглянув справу заочно. Крім того, в частині визначення розміру аліментів у частці від доходу суд не врахував, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива лише за наявності доведених у судовому порядку: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, що не було доведено позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним, обґрунтованим, підстави для його зміни відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, її представника - адвоката Кудіна О.М., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі (а.с. 5-6). ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с. 4).

Після розірвання шлюбу син проживає з матір'ю (а.с 5).

За рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).

ОСОБА_1 працює, її заробіток за 6 місяців 2017 року становить 19900 грн (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів суд першої інстанції виходив з того, що право визначати спосіб стягнення аліментів закріплене Сімейним кодексом України за особою, разом з якою проживає дитина, а розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, має бути не меншим мінімального гарантованого розміру, визначеного частиною 2 ст. 182 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховною Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не має перешкод у працевлаштуванні та протипоказань у роботі за станом здоров'я, а також інших утриманців, врахувавши рівень доходів позивача, дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення аліментів на дитину у частці від доходу відповідача.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення процесуального характеру допущені судом при ухваленні рішення про заочний розгляд справи, оскільки вони суперечать матеріалам справи та не підтверджені належними допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу (ч.1 ст. 225 ЦПК України).

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до журналу судового засідання (ч.5 ст. 209 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини призначений судом на 22 вересня 2017 року (а.с. 15).

22 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 отримав копію ухвали про відкриття провадження і призначення справи до розгляду, копію позовної заяви з доданими документами, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 19).

Тобто, відповідач ознайомлений зі змістом вимог до нього та належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Суд першої інстанції з'ясувавши думку представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, з її занесенням до журналу судового засідання (а.с. 28).

За таких обставин, апеляційний суд не встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального права при заочному розгляді справи, які призвели до неправильного вирішення справи.

Посилання відповідача на високий рівень доходів позивача та покращення її майнового сану висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують доводи про розмір доходів та майновий стан позивача належними допустимими доказами не підтверджені, посилання відповідача на його стан здоров'я висновків суду по суті спору також не спростовують.

За таких обставин суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно встановивши обставини справи, перевіривши доводи позивача, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

За наслідками перегляду справи апеляційний суд здійснює розподіл судових витрат, понесених сторонами у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 надала докази витрат на правничу допомогу, які вона понесла у зв'язку з переглядом заочного рішення у апеляційному суді, а саме: акт виконаних робіт та квитанцію про оплату послуг адвоката в сумі 1500 грн.

З огляду на ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, пов'язаних з переглядом справи, керуючись вимогами ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик