12.03.2019 Єдиний унікальний номер 205/4458/18
Єдиний унікальний номер судової справи:205/4458/2018
Номер провадження: 2/205/923/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті ДТП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.02.2017 року о 12 год. 15 хв. по вул. Криворізька біля буд. 68 у м. Дніпро водій ОСОБА_2 (далі Відповідач), керуючи транспортним засобом «Ford Scorpio», д/н НОМЕР_1, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2017 року водія ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент такої ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз».

Далі позивач зазначає, що оскільки з 03.10.2017 року ПрАТ «Європейський страховий союз» позбавлений членства в Моторному (транспортному) страховому бюро України, то вона письмово 10.01.2018 року звернулася до останнього щодо невиконання ПрАТ «Європейський страховий союз» своїх зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно правової відповідальності.

Однак, листом № 3.1-05/1118 від 12.01.2018 року МТСБУ повідомило позивача, що відповідно до рішення Президії МТСБУ від 09.11.2017 року (протокол № 410/2017) з 01.12.2017 року по 28.02.2018 року МТСБУ здійснюватиме прийом заяв та документів для врегулювання страхових випадків за договорами ПрАТ «Європейський страховий союз», відповідно до якого потрібно надіслати певні документи.

Таким чином, 24.05.2018 року, позивач зазначає, що після надіслання нею документів, МТСБУ надіслало лист відповідь № 3.1-05/16588, в якому зазначило, що відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018 року прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. Однак, згідно Висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу (КТЗ) № 1818 від 10.03.2017 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 44 817 (сорок чотири тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 40 коп.

Позивач також вказує, що вона отримала від МТСБУ кошти у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується випискою /рахунком від 20.06.2018 року з інтернет банку «Приват24». Таким чином, невідшкодованою залишилась сума у розмірі 38 817 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 40 коп. (44 817 грн. 40 коп. 6 000 грн. 00 коп.= 38 817 грн. 40 коп.). Окрім цього, в результаті ДТП позивачеві було завдано і моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях, фізичного болю, яку вона оцінює у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

У звязку з вищевикладеним позивач змушена звернутись до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1, користь відшкодування матеріального збитку у розмірі 38 817 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 40 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав заперечення проти позовної заяви (а.с.75-80), в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті ДТП. В обґрунтування своїх заперечень посилався на такі обставини: по-перше, те що він, ОСОБА_2, як учасник ДТП, цивільна відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз», є неналежним відповідачем по даній справі, а належним відповідачем по справі повинно бути ПрАТ «Європейський страховий союз», по-друге, позивач спочатку повинен був звернутися до ПрАТ «Європейський страховий союз» із заявою про настання ДТП та про сплату коштів, а не звертатися до суду з позовними вимогами до застрахованої особи (відповідача), по-трете, враховуючи, що автомобіль позивача вже відремонтовано, але позивач не надала до суду документів, підтверджуючих фактично проведений ремонт та фактичну вартість вказаного ремонту (чеки про сплату вартості придбаних запчастин, кошторис, акт прийому передачі виконаних робіт від СТО тощо), тому позовні вимоги в частині стягнення матеріального збитку не можуть ґрунтуватися на сумах, які зазначені в Звіті про оцінку матеріального збитку. З огляду на необґрунтованість вимог відповідач просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Позивач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відповідь заперечення (а.с. 90-96), в яких просила її, ОСОБА_1, позовні вимоги до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті ДТП задовольнити в повному обсязі. У такій заяві по суті справи позивач заперечує проти доводів відповідача із посиланням на мотиви, які тотожні тим, що містяться у первісній позовній заяві, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її, ОСОБА_1, користь відшкодування матеріального збитку у розмірі 38 817 (тридцять вісім тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 40 коп., відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання з розгляду справи по суті не зявився, надав суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволені, у судове засідання з приводу розгляду справи по суті не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник третьої особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторного (транспортного) страхового бюро України, у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення у вигляді судової повістки, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник третьої особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Судом було задоволено клопотання відповідача про залучення в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України та Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз». Інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 26.02.2017 року о 12 год. 15 хв. по вул. Криворізька біля буд. 68 у м. Дніпро водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Ford Scorpio», д/н НОМЕР_1, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.15).

Згідно Звіту № 1818 від 10.03.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_2, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 44 817 (сорок чотири тисячі вісімсот сімнадцять) грн. 40 коп. (а.с.17-23).

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий союз» із лімітом відповідальності 100 000 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що позивач письмово 10.01.2018 року звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України, щодо невиконання ПрАТ «Європейський страховий союз» своїх зобовязань за договором обовязкового страхування цивільно правової відповідальності, де листом № 3.1-05/1118 від 12.01.2018 року МТСБУ повідомило позивача, що відповідно до рішення Президії МТСБУ від 09.11.2017 року (протокол № 410/2017) з 01.12.2017 року по 28.02.2018 року МТСБУ здійснюватиме прийом заяв та документів для врегулювання страхових випадків за договорами ПрАТ «Європейський страховий союз», відповідно до якого потрібно надіслати певні документи (а.с.13).

Як вбачається із матеріалів справи, 24.05.2018 року позивачу, після надіслання нею документів, МТСБУ надіслало лист відповідь № 3.1-05/16588, в якому зазначило, що відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018 року прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. При цьому, МТСБУ у вказаному листі роз'яснило, що доплата відшкодування буде провадитися, якщо ПрАТ «Європейський Страховий Союз» буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів і майна страховика не вистачить для задоволення його вимог.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримала в якості страхового відшкодування 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується випискою/рахунком від 20.06.2018 року з інтернет банку «Приват24» (а.с. 43).

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 р. зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 26.02.2017 року, як володільця джерела підвищеної небезпеки у вигляді транспортного засобу «Ford Scorpio», д/н НОМЕР_1, доведена в силу вищевказаної процесуальної норми закону. Адже така вина у вчиненні ДТП та докази участі у такій ДТП відповідача встановлені вищевказаною постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2017 року, яка має преюдиційне значення в силу ч.2 ст. 82 ЦПК України.

Тому, проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що вчинення відповідачем деліктного правопорушення доведено належними доказами, що є підставою для притягнення його до відповідальності у виді стягнення спричиненої майнової шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана в тому числі неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом із цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вже зазначалось судом, особою, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем НОМЕР_3, під час ДТП, і є винною у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, є саме, відповідач - ОСОБА_2. При цьому цивільно-правова відповідальність такої особи на момент ДТП була застрахована у передбаченому законом порядку.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 (до набрання чинності Законом № 3045-VIвід 17 лютого 2011 року- підпункт 33.1.2) пункту 33.1статті 33 вказаного Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказаний правовий висновок викладений у Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.

Як встановлено судом, з 2016 року і по теперішній час ПрАТ «Європейський Страховий Союз» призупинило господарську діяльність і не здійснює регламентних виплат.

Згідно п 20.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов'язки по договорах обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов'язки, для виконання яких у страховика, який ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов'язків у повному обсязі гарантується коштами МТСБУ.

Пунктом 41.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно п. 51.7 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов'язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 1.3 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах, бюро за рахунок коштів захисту потерпілих відшкодовує шкоду, на умовах встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що МТСБУ розпочало врегулювання страхових випадків за зобовязаннями ПрАТ «Європейський страховий союз». Відшкодування за невиконаними зобовязаннями страховика відбувається згідно п. 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у ДТП шляхом врегулювання страхових випадків.

Так, рішенням Президії МТСБУ від 22 березня 2018 року затверджено граничну суму виплати потерпілим за договорами ОСЦПВ, укладеними з СК «Європейській страховий союз». Рішення про виплату прийняте відповідно до Положення про порядок виплат потерпілим за зобовязаннями колишніх членів МТСБУ, по відношенню до яких не здійснюються процедури ліквідації (банкрутства) за рахунок залишку їх базових гарантійних внесків у фонді захисту потерпілих (ФЗП), затверджене Президією МТСБУ у лютому 2017 року. Президія МТСБУ визначила граничні суми виплати, в межах яких МТСБУ може на першому етапі задовольнити вимоги потерпілих. Гранична сума виплати визначена у розмірі 6000 грн. Між тим, потерпілі, чиї звернення буде задоволено частково зможуть в подальшому звернутись до МТСБУ та отримати повну суму відшкодування після завершення процедури банкрутства та/або ліквідації СК «Європейський страховий союз».

Таким чином, оскільки відповідальність відповідача була застрахована у передбаченому законом порядку у СК «Європейський страховий союз», і виконання обов'язків такого страховика у повному обсязі врегульовано нормативно, у спосіб потерпілі, звернення в подальшому звернутись до МТСБУ з метою отримання повної суми відшкодування після завершення процедури банкрутства та/або ліквідації СК «Європейський страховий союз», суд не має правових підстав покласти обов'язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача, як страхувальника. Внаслідок чого в задоволені позову в частині стягнення матеріальної шкоди суд вимушений відмовити, оскільки такі вимоги в даному випадку не ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також, згідно ч.2 ст.1166 та ч.5 ст.1187 ЦК України у випадку спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю, та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб, а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 7 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що за змістом норм законодавства, які регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна шкода відшкодовується особі, права якої були порушені неправомірними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі.

Разом з цим, із приводу обставин заподіяння такої шкоди, та з огляду на тривалість вказаних страждань, характеру ушкодження майна, характеру немайнових витрат, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди у загальному розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. надмірно завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. на користь Позивача.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 526, 615, 625, 1046, 1049, 1050,1166, 1187 ЦК України, ст. 22, 36 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті ДТП задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпро, м/р Таромське, вул. Казкова, буд.2а) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_5, зареєстрована за адресою: 49055, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького (вул. ОСОБА_4)АДРЕСА_1) відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

3. В задоволені решти вимог щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_4, зареєстрований за адресою: 49000, м. Дніпро, м/р Таромське, вул. Казкова, буд.2а) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_5, зареєстрована за адресою: 49055, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького (вул. ОСОБА_4)АДРЕСА_1) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан