ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/571/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Ткач З. Є., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представника позивача адвоката Кутровської Н.М., представника ОСОБА_1 адвоката Кулемір С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року (головуючий суддя Сливка Л.М., повний текст рішення складено 12 березня 2019 року) у цивільній справі № 607/12628/16-ц за позовом акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ОТП Банк", третя особа на стороні ОСОБА_1 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позивач зазначив, що 17 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариства «ОТП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МL-E00/027/2007 за яким позичальник отримав кредит в сумі 20'000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,49 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язалась повернути ці кошти та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. До цього договору сторонами було укладено ряд додаткових договорів, а саме: 23 січня 2009 року, 25 січня 2010 року, 25 січня 2010 року та 23 лютого 2011 року. Ними було викладено графік платежів у новій редакції, визначено новий порядок страхування майна та збільшено строк користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-E00/021/2007 до якого було укладено додаткові договори 25 січня 2010 року та 23 лютого 2011 року. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 виконує неналежно у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 15'207,76 дол. США, що еквівалентно 377'850,48 грн. 02 листопада 2015 року відповідачу ОСОБА_1 було відправлено досудову вимогу від 26 жовтня 2015 року про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона її не виконала.

03 січня 2017 року ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк», третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції.

В обґрунтування цього позову зазначила, що при укладенні договору позичальнику не було роз`яснено інформації, визначеної пунктом 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У матеріалах справи немає платіжного документа, оформленого належними ініціатором переказу коштів на суму 20'000 дол. США на підставі якого банк здійснив перерахунок кредитних коштів за реквізитами вказаними позичальником.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року у позові акціонерного товариства «ОТП Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, 43, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21685166) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа на стороні ОСОБА_1 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору удаваним правочином та викладення умови договору у новій редакції - відмовлено.

Стягнуто з акціонерного товариства «ОТП Банк» в користь ОСОБА_1 27'081 (двадцять сім тисяч вісімдесят одну) грн. 60 коп., витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

В апеляційній скарзі АТ «ОТП Банк» просить рішення суду в частині відмови у задоволені позову АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та постановити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності боргу, оскільки Банком наданий детальний розрахунок заборгованості станом на 17 листопада 2016 року, який є належним доказом. До позовної заяви додана копія валютного меморіального ордеру від 18 квітня 2007 р. № 1, згідно якого банк перерахував на рахунок ОСОБА_1 20000 доларів США, з цього моменту кошти перейшли у власність позичальника, що підтверджує видачу кредиту. Також в матеріалах справи наявна виписка про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 . Висновок судово-економічної експертизи, не спростовує факту наявності боргу. У висновку, який надав експерт відсутні відповіді на поставлені запитання, є висновок, що відповіді неможливо надати через відсутність необхідних документів. Проте експерт не заявив клопотання в суд про надання йому додаткових матеріалів, що підтверджує відсутність в матеріалах справи такого клопотання, відповідно суд не витребував додаткові документи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник АТ «ОТП Банк» апеляційну скаргу підтримала, представник відповідача ОСОБА_1 її заперечила, вважає рішення суду законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року ОСОБА_1 подала до «ОТП Банку» анкету-заяву у якій просила надати їй кредитні кошти в сумі 20'000 дол. США з відсотковою ставкою 12,49 % річних, строком на шість років. У пункті 13 цього документу вона, окрім іншого, підтвердила, що банк надав їй у письмовому вигляді інформацію, передбачену пунктом 2 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01 грудня 2005 року. (т. 1 а.с. 238)

17 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено Кредитний договір, котрий складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох його частин. Частиною № 1 є «Базові умови кредитування. Визначення термінів», частина № 2 - «Кредитний договір № МL-E00/027/2007 від «17» квітня 2007 р.». (т. 1 а.с. 7-14).

Позивач є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк».

18 листопада 2010 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці міста Хмельницький, Хмельницької області, жительці села Біла , Тернопільського району Тернопільської області видано паспорт громадянина України на заміну втраченого, у якому її ім`я було « ОСОБА_1 ». Про це свідчить довідка № 17 від 18 лютого 2011 року, видана начальником СГІРФО Тернопільського РВ УМВС в Тернопільській області. (т. 1 а.с. 244).

Згідно з пунктами 2, 3 частини № 1 Кредитного договору визначено, що банк надав відповідачу кредит в сумі 20'000 доларів США на ремонт нерухомого майна із фіксованою процентною ставкою у 12,49 % річних. Повернення кредиту здійснюється шляхом сплати платежів, що зменшуються, тобто щомісячне погашення відбувається рівними частинами погашення процентів - в повному об`ємі нарахованих на залишок заборгованості по кредиту.

Як вбачається з копії меморіального ордера № 1 від 18 квітня 2007 року (т. 1 а.с. 15), було проведено банківську операцію згідно якої платник - філія ЗАТ «ОТП Банк» м. Тернополя здійснило на адресу одержувача - ОСОБА_1 , платіж за призначенням - видача кредиту згідно Кредитного договору на суму 20'000 дол. США (101'000 грн.)

Згідно виписки з рахунку № 25 від 04 липня 2016 року ОСОБА_1 отримала ці кошти з поточного рахунку (т. 1 а.с. 16).

23 січня 2009 між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 згідно якого викладено у новій редакції Графік Платежів. (т. 1 а.с. 17-18).

25 січня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 відповідно до якого було змінено графік платежів. (т. 1 а.с. 19-22).

25 січня 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3 відповідно до якого визначено новий порядок страхування майна. (т. 1 а.с. 23-24).

23 лютого 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 згідно з яким сторони визначили, що датою остаточного повернення кредиту є 17 квітня 2023 року. (т. 1 а.с. 25).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено розмір заборгованості, суму якої він просить стягнути, первинні касові та меморіальні документи банку для проведення економічної експертизи надані не у повному обсязі.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та не грунтується на матеріалах справи.

Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, па як) вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) визначає як порушення зобов`язання.

Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

В силу вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що кредитний договір, укладений між сторонами у справі, передбачав обов`язок погашати кредит частинами протягом строку дії договору.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

В зв`язку з тим, що позичальником не було дотримано умов Кредитного договору, Банк використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України направив вимогу дострокового виконання Позичальником його зобов`язань за Кредитним договором в повному обсязі, а саме, 2 листопада 2015 року позичальникові було відправлено поштою досудову вимогу від 26 жовтня 2015 року про погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 12458,65 Доларів США та суми відсотків за користування кредитом 1407,76 дол. США. (т. 1 а.с. 36)

Таким чином, наявний у матеріалах справи цей доказ, чому суд першої інстанції не дав правової оцінки, з достовірністю стверджує про те, що ОСОБА_1 станом на час направлення їй вимоги про дострокове погашення кредиту мала заборгованість в сумі 13866,41 дол. США.

Факт наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитом у сумі 13866,41 Доларів США підтверджується також розрахунком заборгованості ОСОБА_1 станом на 01 жовтня 2015 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 13866,41 Доларів США є обгрунтовані та підлягають до задоволення, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо ОСОБА_1 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п.1, 390 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ОТП Банк" задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській обл. 18 листопада 2010 р.) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (місце реєстрації вул. Жилянська, 43, м. Київ, 01033, ) суму заборгованості за кредитним договором № МІ.-Е00/027/2007 від 17 квітня 2007 року в розмірі 13866,41 Доларів США, що еквівалентно 344183 грн. (0 100 доларів =248214 грн.) за офіційним курсом НБУ на 6 липня 2016 р., що складається з залишку заборгованості за кредитом у сумі 12458,65 Доларів США, суми несплачених відсотків за користування кредитом, 1407 Доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" понесені судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, а саме сплачений судовий збір в розмірі 8501,64 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2019 року.

Головуючий -

Судді -