У Х В А Л А

28 березня 2019 року

м. Київ

справа № 462/2681/18

провадження № 61-5279ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України 30 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 10 лютого 2017 року він звернувся до Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - Залізничного ВП ГУНП у Львівській області) із заявою про вчинення проти нього директором Львівського комунального підприємства ОСОБА_2 кримінального правопорушення за статтею 367 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Однак, протягом 24 годин відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, що не відповідає приписам частин першої, четвертої статті 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Позивач оскаржив дії (бездіяльність) працівників правоохоронних органів до суду. Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 20 лютого 2017 року зобов'язано службову особу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які містяться у його заяві від 10 лютого 2017 року. Досудове розслідування за його заявою проводив старший слідчий Слідчого відділу Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Сеньків Н.Т., який, на думку позивача, провів його необ'єктивно, оскільки відмовив у визнанні ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні, чим грубо порушив його процесуальні права та безпідставно закрив кримінальне провадження за відсутністю складу злочину. Посилаючись на те, що такими діями йому завдано моральну шкоду, яка полягає у нервовому стресі, переживаннях, що негативно вплинуло на його життя, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 20 серпня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

13 березня 2019 року Державна казначейська служба України (далі - ДКС України) звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев'ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено що з 1 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

З огляду на положення статті 19 у системному зв'язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є захист прав споживача та відшкодування 30 000,00 грн моральної шкоди. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом також ураховано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Посилання представника ДКС України - Стегнія А. В. у скарзі на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки суди вирішили спір за відсутності судового рішення про визнання протиправними дій працівників державного органу не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводи щодо не врахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, висловлених у справах № 686/16161/16-ц, № 641/2328/14 та № 638/13100/14-ц, не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки обставини вказаних вище справ не є тотожними обставинам, встановленими судами у цій справі.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 серпня 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. С. Олійник