справа № 755/3744/19
головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

секретар судового засідання Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, де просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання або перебування, а також просить стягнути аліменти на малолітню дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року було відкрито провадження у цій справі.

До суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом встановлення побачень батьку - ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожного другого та четвертого тижня кожного місяця з 08.00 год понеділка до 19.00 год неділі, без присутності матері та будь-яких третіх осіб з боку матері, за місцем фактичного проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язанням ОСОБА_3 не чинити перешкод та передавати у встановлені тижні та години малолітню дитину батьку ОСОБА_5 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову - про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Ухвала першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем не надано будь-яких доказів, якими підтверджується, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦРК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом встановлення побачень батьку - ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що існують обставини, які можуть унеможливити або навіть утруднити виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з батьком, а саме:

між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дитини, яка станом на момент звернення з позовом до суду проживає з матір`ю, тому забезпечення вказаного позову шляхом стабільних і періодичних побачень батька зі своєю донькою, а також стабільної участі батька у виховані дитини у повній мірі відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки покликаний не допустити втрату емоційного зв`язку між позивачем і дитиною;

мати чинить перешкодити батьку у вихованні дитини, а також у спілкуванні з нею, не зважаючи на наявність розпорядження органу опіки та піклування, яким визначено графік зустрічей батька з дитиною;

застосування заходів забезпечення позову покликано гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому інтересів дитини та сторін, оскільки перешкоди матері у спілкуванні батька зі своєю дитиною та затягування судового розгляду, може утруднити або зробити не можливим виконання рішення в майбутньому у зв`язку з втратою безпосереднього емоційного контакту дитини з батьком.

Під час оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Колегія суддів, зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Порівнявши, при цьому, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (встановлення побачень батьку з малолітньою дитиною) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрату емоційного зв`язку між позивачем і дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати представник позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову та, вирішуючи питання про обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, колегія суддів враховує вимоги закону щодо права позивача, як батька дитини, на особисте спілкування з дитиною, ставлення батька до виконання своїх обов`язків, здатність батька дитини дотримуватися розпорядку дня дитини, можливість створення ним належних умов для виховання та проживання, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дитиною, з огляду на те, що спілкування з батька дитиною сприятиме нормальному вихованню дитини, дійшла висновку про доцільність забезпечення позову у цій справі шляхом встановлення побачень батьку - ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони у справі, мати та батько малолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в судовому засіданні дійшли певної згоди про час побачень батька з малолітньою дитиною.

Колегія суддів вважає, що найкращим інтересам малолітньої дитини - доньки з огляду на її вік, потребу в материнській турботі та догляді, повноцінному вихованні та розвитку, та з метою не допустити втрату емоційного зв`язку між позивачем і дитиною, буде відповідати наступний встановлений судом графік побачень з батьком:

кожного першого та третього тижня кожного місяця з 8 год ранку вівторка до 8 год середи, з 8 год ранку суботи до 8 год понеділка без присутності матері за місцем фактичного проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також кожного другого та четвертого тижня кожного місяця з 8 год ранку четверга до 9 год п`ятниці без присутності матері за місцем фактичного проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 149-159, 367, 368, 374, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 05 вересня 2019 року скасувати.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом встановлення побачень батьку - ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

кожного першого та третього тижня кожного місяця з 8 год ранку вівторка до 8 год середи, з 8 год ранку суботи до 8 год понеділка без присутності матері за місцем фактичного проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

кожного другого та четвертого тижня кожного місяця з 8 год ранку четверга до 9 год п`ятниці без присутності матері за місцем фактичного проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту судового рішення 06 грудня 2019 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Слюсар

В.М. Волошина