КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

провадження №22-ц/824/4989/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Мельника Я.С., Сержанюка А.С., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Чередніченко Н.П., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_4звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3обґрунтовуючи його тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб. Подружні стосунки між сторонами не склалися, сторони не ведуть спільного господарства. У шлюбі у сторін народилася дитина ОСОБА_5, проте відповідач ухиляється від матеріального утримання останньої.

Тому, позивач просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 15 березня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 164; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття; вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 15 березня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 164.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 26 жовтня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. В частині вимоги про стягнення аліментів із 01 червня 2018 року відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із нього аліменти у розміні 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 26 жовтня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вказав, що суд дійшов помилкового висновку щодо згоди відповідача із розміром аліментів на утримання дитини. Зазначив, що поданий відповідачем відзив не долучений до матеріалів цивільної справи. Вказав, що у відповідача на утриманні перебуває його мати, яка є пенсіонером.

ОСОБА_4відзив на апеляційну скаргу не надала.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_3 не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що сторони у справі проживають окремо, на утриманні позивача знаходиться неповнолітня дитина сторін, відповідач не заперечував проти стягнення аліментів в запропонованому позивачем розмірі, однак, просив суд стягнути аліменти з дня предявлення позову до суду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Встановлено, що 15 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, актовий запис №164, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5, батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Відповідно до положень статті 51 Конституції України та статті 181 СК Україин батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першоютретьою статті 181 СК України в редакції способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом установлено, що про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 01 червня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття просила позивач ОСОБА_4.

Відповідач просив стягувати з нього аліменти з моменту звернення позивача до суду, що підтверджується його спільною із позивачем письмовою заявою (а.с.20).

В матеріалах справи відсутні письмові заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо розміру аліментів.

Ураховуючи стан здоровя відповідача, те, що на його утриманні інших осіб не перебуває, а також його матеріальний стан, та те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд доходить висновку, що на утримання своєї малолітньої доньки відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі - 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку обставинам справи, обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 26 жовтня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що на його утриманні перебуває матір, яка є пенсіонером, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки остання отримує пенсію, а також не звільняє відповідача від обовязку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу.

Надані скаржником копії платіжних доручень, також не можуть свідчити про належне утримання дитини відповідачем, оскільки у більшості із них отримувачем коштів є ОСОБА_6 та ТОВ «Освітній Центр «МАК СО», які не є учасниками даної справи. Крім того, указані платіжні доручення не містять призначення платежу, що позбавляє суд апеляційної інстанції визначити їх цільове призначення.

Доводи апеляційної скарги про те, що поданий відповідачем відзив не долучений до матеріалів цивільної справи також відхиляються апеляційним судом, оскільки з доданих до апеляційної скарги письмових матеріалів вбачається лише факт сформування документу (відзиву) у системі «Електронний суд». Проте, у матеріалах справи відсутні відомості про надіслання указаного відзиву на позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «14» травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіЯ.С. Мельник А.С. Сержанюк