Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 2-2955/10

провадження № 61-31204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

відповідачі: ОСОБА_7 , Бабушкінський районний відділ державної міграційної служби України головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 , в особі представника ОСОБА_9 , на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Кудрявцевої Т. О., від 07 червня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є., від 07 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в свої інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулись із позовом до ОСОБА_7 , Бабушкінського районного відділу державної міграційної служби України головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони та неповнолітні ОСОБА_3 , 1995 року народження, ОСОБА_5 , 1996 року народження, та ОСОБА_6 , 2006 року народження, зареєстровані та мешкають в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_7 у вищезазначеній квартирі зареєстрована, але не проживає з 1987 року без поважних причин, будь-яких її особистих речей в квартирі немає.

Із урахуванням зазначеного, позивачі просили позов задовольнити, визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право користування вказаною квартирою та зобов`язати відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти її з реєстрації за вищевказаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2010 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . Зобов`язано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Бабушкінського районного відділу державної міграційної служби України головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з 1987 року відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин (більше шести місяців), комунальні послуги не оплачує, її особистих речей в квартирі немає, будь-яких перешкод для проживання відповідача в квартирі за вказаною адресою з боку позивачів не вчинялося.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилено, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 07 червня 2010 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_7 не заперечувала встановленого факту її не проживання у спірній квартирі, а навпаки, підтверджувала, що у спірній квартирі вона дійсно не проживала. Відповідач не довела, що позивачі чинили їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, яке є предметом спору. Посилання відповідача на не забезпечення мінімальних умов для її проживання з виділом окремої кімнати у спірній квартирі не свідчать про поважність причин її не проживання у цій квартирі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У вересні 2017 року ОСОБА_7 , в особі представника ОСОБА_9 , подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що відсутність відповідача за місцем реєстрації тривалий час обумовлена поважними причинами, а саме конфліктними відносинами із родичами за місцем реєстрації та відсутністю об`єктивної можливості проживати у спірній квартирі. Висновки судів попередніх інстанцій є передчасними та не в повній мірі мотивованими, а норми статті 71 ЖК Української РСР були застосовані неправильно.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 2-2955/10 розподілено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 , Бабушкінського районного відділу державної міграційної служби України головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зобов`язання вчинити дії призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу позивачі посилаються на те, що доводи касаційної скарги не ґрунтуються на законі, не спростовують правильних по суті оскаржених судових рішень. Судами правильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 71 ЖК Української РСР. Відповідач у добровільному порядку залишила спірне житло ще у 1987 році і у ньому не проживає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 лютого 1967 року ОСОБА_1 видано ордер № 92 на право її вселення у квартиру АДРЕСА_1 , площею 24 кв. м, з дітьми: ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а. с. 13).

Згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 891 від 18 липня 1980 року вирішено приєднати до житлової площі ОСОБА_1 кімнату площею 17,2 кв. м та переоформлено особовий рахунок на трикімнатну квартиру площею 60 кв. м на її сім`ю з п`яти осіб, у тому силі, чоловіка ОСОБА_16 , дочку ОСОБА_2 , дочку ОСОБА_17 та дочку ОСОБА_4 (а. с. 14).

Згідно довідки комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 5 від 26 жовтня 2009 року у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наймач ОСОБА_19 , ОСОБА_2 , онука ОСОБА_3 , 1995 року народження, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 16).

Згідно актів від 28 січня 2009 року, 25 травня 2009 року, 28 вересня 2009 року, складених працівниками комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 5 майстрами ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , паспортистом ОСОБА_29 за участю сусідів ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, її речі у квартирі відсутні (а. с. 17-19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрована та проживає у м. Москва Російської Федерації (а. с. 78).

Представник ОСОБА_7 підтвердив вказаний факт та вказав, що у Російській Федерації вона перебуває на підставі виданого 01 серпня 2014 року вказаною державою свідоцтва про надання їй тимчасового притулку. Причин надання такого притулку ним не зазначено.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, про що свідчать складені працівниками комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 5 та сусідами акти від 28 січня 2009 року, 25 травня 2009 року, 28 вересня 2009 року.

Вказані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 .

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, відповідач не заперечувала, що вона не проживає у спірній квартирі, однак, посилаючись на неможливість проживання у квартирі разом із позивачами, не надала належних доказів на підтвердження вказаних обставин, а отже не довела поважності причин свого непроживання у спірній квартирі.

Окрім того, відповідач оскаржила рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2010 року до апеляційного суду лише у березні 2017 року, що може свідчити про відсутність у відповідача протягом тривалого часу інтересу до спірного житла.

Переглядаючи рішення районного суду апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_7 зареєстрована та проживає у м. Москва Російської Федерації, що не заперечував представник відповідача. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_7 з власної ініціативи протягом тривалого часу не користувалась квартирою АДРЕСА_1 , в якій проживають її родичі зі своїми сім`ями.

Суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 , в особі представника ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович