Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 533/644/17

провадження № 61-14275св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бреусівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області,

треті особи: Козельщинська державна нотаріальна контора, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року у складі судді Оксенюк М. М. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бондаревської С. М., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, треті особи: Козельщинська державна нотаріальна контора, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2, після смерті якої відкрилася спадщина на все належне їй на час смерті майно. За його заявою Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа № 58661934. Інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися.

10 листопада 2016 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2574 йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад ОСОБА_2 , з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, які знаходились у філії Дніпропетровського обласного відділення AT «Ощадбанк» у Територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10003/0638 - компенсаційний рахунок № НОМЕР_1 , залишок вкладу на суму 837,90 грн.

Також зазначав, що йому стало відомо, що після смерті його діда - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилося спадкове майно на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області у вигляді земельної ділянки площею 4,04 га та майнового паю на суму 6 834 грн, яке мала успадкувати за життя дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , та дружина померлого ОСОБА_3 (баба позивача) - ОСОБА_4 , однак вони спадщину після ОСОБА_3 не прийняли через наявність психічних захворювань.

08 листопада 2016 року державний нотаріус Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на вищезазначену земельну ділянку внаслідок відсутності документів, які підтверджують право власності померлого спадкодавця ОСОБА_3 на спадкове майно.

Враховуючи, що відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє його можливості реалізувати свої спадкові права, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії відповідно до статті 551 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки 1963 року (далі - ЦК УРСР) після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, площею 4,04 га, під № НОМЕР_2 (серія та номер державного акта НОМЕР_3 ), а також на майновий пай на суму 6 834 грн у Бреусівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване відсутністю підстав для застосування до спірних правовідносин положень спадкового законодавства щодо спадкової трансмісії, оскільки під час судового розгляду позивачем не доведено, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом термін.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 залишено без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, та норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.

Суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що для спадкової трансмісії пропущені строки прийняття спадщини, встановлені статтями 549, 551 ЦК УРСР.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій не дослідили частину зібраних у справі доказів, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, не сприяли сторонам процесу у витребуванні доказів. Так, аргументи позивача про наявність у ОСОБА_2 психічної хвороби з 1984 року судом відхилені з огляду на їх недоведеність, при цьому судом першої інстанції залишено без уваги клопотання позивача про необхідність витребування відповідних медичних документів. Зазначене вказує на порушення судами положень статей 129 Конституції України, пункту четвертого частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 2004 року, пункту 4 частини п`ятої статті 12 та статей 84, 260, 263, 367 ЦПК України.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У березні 2018 року цивільна справа № 533/644/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, треті особи: Козельщинська державна нотаріальна контора, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай), що належало померлому як члену КСП «Бреусівка» та знаходиться на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, вартістю 103 276,43 грн, а також майновий пай вартістю 6 834 грн (а. с. 56-58, 60).

12 березня 2016 року Козельщинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 82/2016 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено, що заповіти від імені спадкодавця не посвідчувалися (а. с. 78).

Єдиним спадкоємцем, який виявив бажання прийняти спадщину після ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а. с. 18). Після смерті спадкодавця єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину, зокрема на вклад, який знаходиться у філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», є позивач (а. с. 62-76).

Постановою державного нотаріуса Козельщинської державної нотаріальної контори від 12 березня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Бреусівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини (а. с. 30).

З наявної в матеріалах справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 листопада 2016 року вбачається, що державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у посвідченні нотаріальної дії, зокрема щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на земельну ділянку, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності померлого спадкодавця на спадкове майно (а. с. 34).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Положеннями статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що засобом захисту цивільного права може бути визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_3 , часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Згідно зі статтею 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живі на момент смерті спадкодавця. Відповідно до статей 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого.

Статтею 551 ЦК УРСР визначено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Аналогічні положення містить стаття 1276 ЦК України.

Аналізуючи наведені норми спадкового законодавства, чинного на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що перехід права на прийняття спадщини на підставі спадкової трансмісії від спадкодавця ОСОБА_3 до спадкоємця ОСОБА_1 можливий лише у тому випадку, якби спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не була прийнята та юридично оформлена спадкоємцем ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , протягом шести місяців у зв`язку з її смертю.

Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження об`єктивності причин пропуску ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку, встановленого законом для прийняття спадщини після смерті її батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за правом спадкової трансмісії за нормами статті 551 ЦК УРСР та статті 1276 ЦК України.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до неврахування судами попередніх інстанцій наявності психічного захворювання у ОСОБА_2 , що перешкоджало їй прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Однак зазначені аргументи висновків судів не спростовують, оскільки встановлено, що недієздатною чи обмежено дієздатною ОСОБА_2 не визнавалася, а наявність у ОСОБА_2 психічного захворювання не підтверджено позивачем належними та допустимими доказами.

Указані доводи за своїм змістом аналогічні тим, які були предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою позивача та його представника на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року, а тому додаткового правового аналізу не потребують.

Отже, доводи касаційної скарги не вказують на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк