ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/300/19 Справа № 212/5264/17 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5264/17

Дніпровський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року, яке ухвалено судом у складі судді Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 лютого 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Дом.Ком» (надалі - ТОВ «Керуюча компанія Дом.Ком») про встановлення порядку користування квартирою.

Позовна заява мотивована тим, що їй та відповідачу на праві спільної сумісної приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , тобто частки є рівними. Між сторонами склалися неприязні стосунки, відповідач ОСОБА_2 у квартирі фактично не проживає та не сплачує комунальні платежі, не бере участь в утриманні спільного майна.

З метою визначення порядку користування належною їй власністю, сплати комунальної плати кожним співвласником, за відсутності можливості добровільно вирішити ці питання, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом і визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй в користування кімнату, площею 16,2 кв.м., з балконом, в користування відповідачу - кімнату, площею 11,8 кв.м, залишивши в спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу. Крім того, просила розділити особові рахунки для сплати комунальних послуг, оскільки протягом тривалого періоду часу у сторін виникають непорозуміння з цього питання.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визначено такий порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : виділено ОСОБА_3 в користування житлову кімнату, площею 16,2 кв.м. з балконом в квартирі АДРЕСА_1 ; виділено ОСОБА_2 в користування житлову кімнату, площею 11,8 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1 .

Залишено в спільному користуванні співвласників коридор, площею 9,3 кв.м., кухню площею 7,0 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату, площею 2,8 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,6 кв.м.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 640,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 липня 2018 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення,

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач посилається на те, що суд взагалі не повідомив її про час та місце розгляду справи, що призвело до одностороннього розгляду справи та позбавлення відповідача можливості висловити свої заперечення проти позову. Відповідач вважає, що суд позбавив її права користування на належну їй 1/2 частину приміщення, а тому мало постати питання щодо компенсації їй за квадратні метри, чого зроблено не було.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позивач ОСОБА_3 , будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи (а.с. 185), в судове засідання не з`явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Скоробагатька В.Ю., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, представника третьої особи ТОВ «Керуюча компанія Дом.Ком» - адвоката Ліфшиць З.О., яка покладалася на розсуд суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині встановлення порядку користування співвласниками квартирою АДРЕСА_1 , суд вважав за можливе визначити порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачем, як такий, що не порушує прав власності на квартиру іншого співвласника.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за її відсутності, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, судове повідомлення про призначення судового розгляду на 14 лютого 2018 року та копія уточненої поповненої заяви, які направлялися судом на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, повернуто на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 73).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 без обов`язкового належного повідомлення її про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , сторонам по справі, на праві спільної сумісної власності (а.с. 59,69).

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру загальна площа квартири становить 50,5 кв.м., житлова площа 28,0 кв.м., та складається з двох житлових кімнат площею 16,2 кв.м., 11,8 кв.м., а також з таких приміщень: коридора, вбиральні, ванної кімната, кухні, вбудованої шафи, балкону (а.с. 70).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року і підстав для відступлення від неї колегія суддів не знаходить.

Вищевикладеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що суд позбавив її права користування належною їй 1/2 частиною спірної квартири, а необхідно вирішити питання щодо компенсації їй за квадратні метри.

Разом з тим, згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

За таких умов, суд дійсно наділений повноваженнями встановити між сторонами у даній справі порядок користування квартирою АДРЕСА_1 з відступленням від рівності часток, однак в обов`язковому порядку має дотриматись принципу непорушності права власності, що можливо виключно у випадку, якщо співвласник, якому виділяється кімната у цій квартирі з площею, яка суттєво не відповідає частці у спільній власності, не заперечує проти такого поділу.

Натомість відповідач ОСОБА_2 не надала своєї згоди на виділення їй у користування меншої кімнати, площею 11,8 кв.м., із залишенням у користуванні позивача не тільки більшої кімнати, але й єдиного балкону у квартирі, а позивач ОСОБА_3 , ставлячи перед судом питання щодо визначення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення їй в користування кімнати, площею 16,2 кв.м., з балконом, а в користування відповідачу ОСОБА_2 - кімнату, площею 11,8 кв.м, залишивши в спільному користуванні кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовану шафу, не навела суду достатніх та переконливих доказів про наявність підстав для виділення їй у користування саме кімнати з більшою площею та балконом.

При цьому, позивач не ставила перед судом питання щодо можливості виділення їй у користування кімнати з меншою житловою площею, тобто площею 11,8 кв.м., а тому колегія суддів взагалі не перевіряє можливість встановлення такого порядку користування сторонами спірною квартирою, оскількизгідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, у зв`язку з чим ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 212,40 грн. (а.с. 95, 145), що відповідає розміру встановленому Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 лютого 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Дом.Ком» про встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 1 212 (одна тисяча двісті дванадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: