Справа № 638/5388/14-ц
Провадження № 2-з/638/139/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І. О.

за участю секретаря судового засідання Самогньозд О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі "Слобожанське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа- Османова ОСОБА_4 , про визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину , за позовом третьої особи- Щеглової (ОСОБА_5) ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особи- ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі "Слобожанське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання недійсним договору купівлі-продажу ,

установив:

АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі "Слобожанське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа- Османова С.І. , про визнання договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину , в якому просить визнати недійсним договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ліквідатором ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 від 31.05.2011 року за реєстраційним номером 1275, застосувати наслідки недійсності вказаного договору, припинити право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, поновити право власності за ОСОБА_5, поновити заборону відчуження майна.

20.06.2014 року ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатової К.В. відкрито провадження у справі.

30.09.2014 року позивачем подано уточнення позовної заяви та прохальна частина позовних вимог заявлена в такій редакції- визнати недійсним договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ліквідатором ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 від 31.05.2011 року за реєстраційним номером 1275, припинити право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, визнати право власності на квартиру за ОСОБА_5, поновити заборону відчуження майна.

Ухвалою суду від 25.11.2014 року провадження у справі закрито на підставі вимог п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Позивачем на вказану ухвалу подано апеляційну скаргу.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 року апеляційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено, ухвалу суду 1 інстанції скасовано, справу направлено на розгляд до суду 1 інстанції.

27.08.2018 року третя особа- Щеглова (ОСОБА_5) С.І. заявила самостійні вимоги до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння , просить суд витребувати на її користь у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.

23.10.2018 року третя особа, яка заявила самостійні вимоги на предмет спору , подала заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії , спрямовані на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_2, укладення договорів поруки, застави, оренди щодо цього майна, внесення його в статутний капітал, інших угод, які передбачають управління та користування майном до вирішення справи по суті.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що 24.09.2018 року стало відомо про те, що відповідач має намір продати спірне майно чотирьохкімнатну квартиру , про що розміщено оголошення на сайті. Роздруківка інформації з сайту надана в якості додатку до заяви про забезпечення позову . Тобто існує реальні вірогідність відчуження квартири поза межами контролю позивачів та суду.

Ознайомившись з доводами заяви та матеріалами справи, судом встановлено , що спірним майном- є чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_3. Ознайомившись зі змістом додатку до заяви про забезпечення позову- роздруківкою з сайту продажу майна, вбачається, що на продаж виставлено трикімнатну квартиру в будинку № 63 по вул.. Сумській в м. Харкові. Крім того, за умови відсутності заборони відчуження спірного майна, власником цього майна на протязі всього часу вирішення сопору в суді не було вчинено дії щодо його розпорядження час. З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2018 року між власником майна , як орендодавцем, та орендатором в особі ОСОБА_7 укладено договір оренди майна на строк до 01.10.2020 року. Таким чином, доказів, що в оголошенні мова йде саме про спірну квартиру до суду не надано.

Враховуючи такі обставини , відповідно до вимог ч. 3 ст та ч.4 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви було призначено судом в судовому засіданні з викликом сторін.

Представник заявника- третьої особи в судовому засіданні 25 березня 2019 року доводи заяви підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в обгрунтування заяви.

Представник позивача підтримав заяву третьої особи.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні заяви , вказавши на її необґрунтованість, тому що твердження про продаж квартири не відповідають дійсності, на дійсний час квартиру здано в оренду, про що надав відповідні письмові докази .

Заслухавши учасників процесу, розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовних заяв, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправя сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

За відповідачем ОСОБА_2 01.06.2011 року зареєстровано право приватної власності на чотирьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Відповідно до розміщеного оголошення на сайті, на продаж виставлена квартира трикімнатна в будинку по вул.. Сумській в м. Харкові , як стверджує позивач у своїй заяві, це саме та квартира, що належить відповідачці. Однак з такими твердженнями погодитись неможливо, тому що спірною є квартира , яка складається з чотирьох кімнат. Таким чином, доказів, що в оголошенні мова йде саме про спірну квартиру до суду не надано.

Приймаючи до уваги, що на протязі з 01.06.2011 року, коли виникло право власності на спірне майно у ОСОБА_2, що підтверджено документально, до часу вирішення цієї заяви , власник не вчинила дій щодо розпорядження належним їй майном , за таких умов суд не вбачає необхідності застосування судом заходів, спрямованих на заборону відчуження майна та розпорядженням ним.

Заявником та її уповноваженим представником суду не надано належних доказів того, що відповідачем вчиняються дії щодо відчуження належного їй майна , а тому на даний час не існує необхідності в забезпеченні позову.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд доходить висновку про необґрунтованість наведених у ній доводів. Достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, суду не наведені.

Відтак , заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: І.О.Грищенко