Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 761/29283/16-ц

провадження № 61-22103св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О., (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року у складі судді Осаулова А. А. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Панченка М. М., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик», Банк) про визнання керуючого відділенням не пов`язаною із банком особою.

Позовна заява обґрунтовувалась тим, що позивача, за його згодою, переведено з посади провідного спеціаліста відділу вкладних операцій управління обслуговування фізичних осіб Оболонського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» на посаду керуючого цим відділенням. На виконання статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Постанови НБУ України від 12 травня 2015 року № 315 «Про затвердження Положення про визначення пов`язаних із банком осіб» голова Правління ПАТ «КБ «Хрещатик» видав наказ від 23 травня 2015 року № 1019 «Про підготовку переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 квітня та станом на 01 липня 2015 року» та наказ від 30 липня 2015 року № 1068 «Про підготовку переліку пов`язаних із банком осіб», зміст резолютивної частини якого стосується визначення відповідальних осіб за складання переліку пов`язаних з банком осіб у розумінні статі 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Постановою спостережної Ради ПАТ «КБ «Хрещатик» від 30 липня 2015 року № 72 затверджено Положення ПАТ «КБ «Хрещатик» «Про визначення пов`язаних із банком осіб та здійснення операцій із ними». У квітні 2016 року позивач дізнався, що ПАТ «КБ «Хрещатик» включив його до переліку пов`язаних із банком осіб, який був оформлений як додаток № 1 до наказу голови Правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 04 квітня 2016 року № 316 під номером 792 з кодом 523 типу пов`язаної з банком особи, який визначений за класифікацією, наведеною у постанові НБУ від 12 травня 2015 року № 315 «Про затвердження Положення про визначення пов`язаних із банком осіб», як керуючого Оболонським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик», помилково вважаючи при цьому цей структурний підрозділ, територіально розташований поза межами адреси головного банку, як відокремлений підрозділ. Включення ПАТ «КБ «Хрещатик» позивача до переліку пов`язаних з банком осіб суттєво вплинуло на обсяг прав позивача у зв`язку із наявністю певних обмежень, а саме неможливість отримання відшкодування розміщених у ПАТ «КБ «Хрещатик» особистих заощаджень згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на загальних умовах. Своїми неправомірними діями ПАТ «КБ «Хрещатик» порушив права позивача щодо можливості своєчасно знати про наявність у позивача такого статусу працівника банку, як пов`язана особа, після чого позивач мав би змогу вжити заходи щодо визнання протиправними дій ПАТ «КБ «Хрещатик» та недопущення можливої втрати власних заощаджень в майбутньому через відкриття депозитних вкладів у ПАТ «КБ «Хрещатик», у зв`язку із наявними обмеженнями щодо гарантування виплати депозитного вкладу від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Така інформація позивачу ані в усній, ані в письмовій формі не доводилась.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач поданий позов не визнав, вважав його необґрунтованим, таким, у задоволенні якого необхідно відмовити.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів обґрунтовувалось тим, що Оболонське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» є відокремленим підрозділом банку, а тому ОСОБА_1 як керівник цього відділення відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є пов`язаною з цим банком особою. Суди дійшли висновку про те, що доводи позивача, що оболонське відділення банку не включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а тому не може бути визнано відокремленим підрозділом фінансової установи, є необґрунтованими, остільки ці твердження спростовуються змістом пункту 2.1 глави 2 Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 вересня 2001 року № 306, яким не передбачено обов`язковість реєстрації відокремлених підрозділів банку в зазначеному реєстрі. Враховуючи наявні у справі докази, Оболонське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» має всі ознаки відокремленого структурного підрозділу банку, а тому позивача обґрунтовано включено до переліку пов`язаних із банком осіб. Твердження апеляційної скарги про те, що відповідачем своєчасно не було проінформовано ОСОБА_1 про включення його до переліку пов`язаних з банком осіб й про це він дізнався лише у березні 2016 року на суть прийнятого відповідачем рішення не впливає й не є підставою для його скасування.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що відповідач з порушенням норм закону відніс Оболонське відділення до відокремленого підрозділу ПАТ «КБ «Хрещатик», а ОСОБА_1 як керівника цього відділення включив до переліку пов`язаних з банком осіб.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 18 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Оболонське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» відкрито на підставі постанови Правління Банку від 13 вересня 2002 року № 5, якою також затверджено відповідне положення про відділення.

Згідно з постановою Правління Банку від 06 грудня 2007 року № 2134 змінено місцезнаходження Оболонського відділення, про що банк повідомленням від 28 грудня 2007 року за № 40-12/7564 сповістив Головне управління Національного банку України у м. Києві та Київській області, надавши також письмове запевнення про відповідність відділення вимогам, встановленим статтею 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та нормативно-правовим актам НБУ.

Листом від 11 січня 2008 року № 09-116/727 Головне управління Національного банку України у м. Києві та Київській області повідомило банк про внесення відповідних змін до Державного реєстру банків у зв`язку зі зміною адреси Оболонського відділення.

Крім того, про всі наступні зміни щодо діяльності Оболонського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» відповідач повідомляв НБУ, який, у свою чергу, листом від 06 грудня 2010 року за № 41-119/5695 сповістив відповідача про внесення відповідних змін до Державного реєстру банків.

У подальшому, на виконання постанов Правління від 21 квітня 2011 року № 668 «Про припинення діяльності постійно діючих комітетів» та від 21 квітня 2011 року № 690 «Про припинення діяльності кредитних комітетів» в установах ПАТ «КБ «Хрещатик» затверджено нову редакцію Положення про Оболонське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик».

У квітні 2011 року Головне управління Національного банку України у м. Києві та Київській області листом № 40-12/3307 повідомило ПАТ «КБ «Хрещатик» про затвердження нової редакції Положення Оболонського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик».

01 липня 2011 року НБУ листом за № 41-119/3270 повідомив ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо внесення записів до Державного реєстру банків інформації про нову редакцію положення щодо Оболонського відділення ВАТ «КБ «Хрещатик».

Позивача як провідного спеціаліста Оболонського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» переведено, за його згодою, з 17 вересня 2013 року на посаду керуючого Оболонським відділенням з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

На підставі постанови Правління НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 квітня 2016 року прийнято рішення № 463 про запровадження з 05 квітня 2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 07 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик».

За кваліфікацією, визначеною у постанові Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 315 про затвердження «Положення про визначення пов`язаних із банком осіб», код типу 523 розшифровується як «керівник банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівник та члени комітетів банків», а код типу 527 розшифровується як «асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 частини першої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до пунктів 1, 3 Глави 1 Розділу II зазначеного Положення про визначення пов`язаних із банком осіб банк визначає перелік пов`язаних із банком осіб, який затверджується правлінням банку відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та з урахуванням цього Положення. Особа є пов`язаною з банком із моменту виникнення підстав для визначення такої особи пов`язаною з банком відповідно до вимог зазначеної статті закону. Банк зобов`язаний щомісячно надавати Національному банку актуалізований перелік пов`язаних із банком осіб за формою та у строки, визначені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації статистичної звітності, що подається до Національного банку.

Згідно з пунктом 1 Глави 2 Розділу II Положення про визначення пов`язаних із банком осіб Національний банк може визначити пов`язаною із банком особу відповідно до вимог статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» із застосуванням зокрема ознак, зазначених у главі 3 цього розділу. Національний банк може визначити пов`язаною з банком особу, використовуючи одну або декілька ознак одночасно.

На виконання постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 315 ОСОБА_1 включено до переліку пов`язаних з банком осіб.

Позивача включено до зазначеного переліку на підставі постанов правління ПАТ «КБ «Хрещатик» з додатками від 28 травня 2015 року № 1087 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 травня 2015 року», від 09 червня 2015 року № 1170 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 червня 2015 року», від 09 липня 2015 року № 1468 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 липня 2015 року», від 28 липня 2015 року № 1639 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 квітня 2015 року та станом на 01 липня 2015 року», від 07 серпня 2015 року № 1776 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 серпня 2015 року», від 09 вересня 2015 року № 1980 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 вересня 2015 року», від 07 жовтня 2015 року № 2231 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 жовтня 2015 року», від 06 листопада 2015 року № 2457 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 листопада 2015 року», від 07 грудня 2015 року № 2663 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 грудня 2015 року», від 11 січня 2016 року № 7 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 січня 2016 року», від 08 лютого 2016 року № 156 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 08 лютого 2016 року», від 09 березня 2016 року № 374 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 березня 2016 року», від 04 квітня 2016 року № 565 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 квітня 2016 року» та наказу голови правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 04 квітня 2016 року № 316 з додатком № 1.

Встановлено, що 22 січня 2016 року між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір банківського вкладу № 2300-ІВ7203, на суму 200 000, 00 грн зі строком дії на 1 рік.

Включення ПАТ «КБ «Хрещатик» позивача до переліку пов`язаних з банком осіб суттєво вплинуло на обсяг прав позивача та асоційованих з ним осіб у зв`язку із наявністю певних обмежень, а саме неможливість отримання відшкодування розміщених у ПАТ «КБ «Хрещатик» особистих заощаджень згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на загальних умовах.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до пунктів 3, 6, 7 частини 1 статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пов`язаними з банком особами є керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича.

Положеннями частини першої статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до переліку пов`язаних із банком осіб віднесено, у тому числі керівників банку.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Вирішуючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно керувались тим, що ОСОБА_1 підпадає під ознаки особи, пов`язаної з банком, оскільки відповідно до положень Закону України «Про банки та банківську діяльність» особа, яка працює на посаді керівника відокремленого відділення банку, відноситься до пов`язаних з банком осіб.

Порядок відкриття філій, представництв і відділень банків врегульовано Положенням про порядок створення і державної реєстрації банків, відкриття їх філій, представництв, відділень, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 31 серпня 2001 року № 375, яке було чинним на час відкриття Оболонського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», тобто станом на 13 вересня 2002 року.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 761/23234/16-ц та від 14 лютого 2019 року у справі № 761/23426/16-ц.

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті позовних вимог, урахували зазначені положення законів та дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову про визнання керуючого відділенням не пов`язаним із банком особою.

Доводи касаційної скарги про те, що оболонське відділення не є відокремленим підрозділом юридичної особи ПАТ «КБ «Хрещатик» не підтвердилися під час розгляду справи, фактично стосуються переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 212, 213 - 215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суди першої та апеляційної інстанцій розглянули спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко