Справа № 442/6318/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2377/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: представника апелянта адвоката Копанського М.Л.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Гук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного нотаріуса Стебницької державної нотаріальної контори Дрогобицького районного нотаріального округу про поділ майна, що перебуває у спільній власності,-

в с т а н о в и в:

у вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного нотаріуса Стебницької державної нотаріальної контори Дрогобицького районного нотаріального округу про поділ майна, що перебуває у спільній власності, в якому з урахуванням змінених позовних вимог від 25.10.2018, просила: визнати житлову квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, автомобіль марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі ( кузова, рами), НОМЕР_2 , автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO, 2006 року випуску, НОМЕР_3 ВС3867ЕН, автомобіль Mitsubishi Outlander, об`єкт незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160 у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області об`єктами права спільної сумісної власності подружжя; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 224395 грн. за відчужений автомобіль марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 ; визнати недійсним договір дарування №265, укладений 27.05.2014 та посвідчений Державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Зайченко Наталією Володимирівною, згідно якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, в частині дарування 1/2 земельної ділянки; визнати за нею право власності на 1/2 вказаної земельної ділянки; визнати за нею право власності на Ѕ незавершеного будівництвом будинку, розташованого на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160; визнати за нею право власності на Ѕ частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликалась на те, що між нею та ОСОБА_2 25.07.2002р. було зареєстровано шлюб. В шлюбі народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.09.2014р. шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано.

За час спільного проживання ними було набуто спільне майно, а саме :

- житлову квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2009, вартість якої згідно висновку про вартість майна від 27.09.2018 експерта оцінювача ОСОБА_6 становить 447 330грн.

- транспортний засіб, автомобіль марки NISSAN, модель Х TRAIL 2.0, 2006 року випуску, ДНЗ ВС0222МІ, номер шасі ( кузова, рами), НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області;

- незавершене будівництво садового (житлового) будинку на вказаній земельній ділянці, готовністю 100%, в якому на даний час проживає відповідач ОСОБА_2 . Згідно відомостей Реєстру Держархідбудінспекції зазначений будинок не введений в експлуатацію, а відповідно є об`єктом незавершеного будівництва.

Окрім цього, так як їй стало відомо ОСОБА_2 без погодження з нею, в березні 2012 придбав автомобіль Mitsubishi Outlander, що підтверджується матеріалами справи №1306/4409/2012 та з невідомих їй причин, до даного часу не зареєстрував даний транспортний засіб на своє ім`я.

У зв`язку з категоричною відмовою здійснити справедливий поділ спільного майна подружжя в позасудовому порядку вона змушена звернутися до суду.

Враховуючи, що фактично було придбано три автомобіля на ім`я відповідача, вважає правомірним виділення на її користь, у приватну власність, одного із автомобілів, а саме: NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Що стосується поділу земельної ділянки, то вважає, що приватизоване нерухоме майно набуло статусу особистої приватної власності дружини або чоловіка тільки з 13.06.2012, тому підлягає поділу на загальних підставах. Відтак, вважає, що слід визнати договір дарування, за яким відчужена спірна земельна ділянка, недійсним.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2019 року позов задоволено.

Визнано житлову квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, автомобіль марки NISSAN, модель X - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEО), 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль Mitsubishi Outlander, об`єкт незавершеного будівництва розташованого на земельній ділянці, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160 у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 224395.00 гривень за відчужений автомобіль, марки NISSAN, модель X TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Визнано недійсним договір дарування номер 265 укладений 27.05.2014 року, посвідчений державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Дрогобицького районного нотаріального округу Зайченко Наталією Володимирівною, згідно якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, в частині дарування 1/2 даної земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом будинку, розташованого на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 4122,50 грн. судового збору

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 4802,50 грн. судового збору.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що вирішуючи спір щодо земельної ділянки, переданої йому у власність у порядку приватизації, суд не визначився з її правовим режимом, та посилаючись на положення статті 57 СК України, не звернув увагу на те, що Закону України від 17.05.2012 року «Про внесення змін до сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» набрав чинності з 13.06.2012 року, тобто не був чинний на момент виникнення права власності на спірну земельну ділянку, станом на 25.10.2010 року.

Що стосується визнання недійсним договору дарування земельної ділянки для ведення садівництва, то стверджує, що при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а відтак відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Щодо визнання за Позивачем права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку, розташованого на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, то стверджує, що Договір дарування земельної ділянки відбувся 27.05.2014 року, тобто за три місяці до винесення рішення суду про розлучення. Підтвердженням того, що житловий будинок не будувався за час перебуванням у шлюбі є також відсутність доказів наданих позивачем до матеріалів судової справи.

Що стосується відчуження транспортного засобу марки NISSAN, модель X - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у період перебування у зареєстрованому шлюбі, то зазначає, що при продажу вищезгаданого автомобіля, марки NISSAN, що відбувся 23.03.2013 року була присутня Позивач та його брат ОСОБА_7 , а кошти у подальшому були використані на сімейні потреби (ремонти, відпочинок тощо). Дане твердження додатково підтверджується нотаріально посвідченою Заявою покупця даного транспортного засобу від 08.07.2019 року, реєстраційний номер 730, про те, що під час передачі коштів була присутня і сама Позивач. Крім цього, із незрозумілих причин, суд стягнув з Відповідача повну вартість автомобіля NISSAN, модель X - TRAIL 2.0, у сумі 224395,00 гривень, хоча продаж транспортного засобу було вчинено за 65000,00 гривень. З огляду на вказане, вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив, що спірний автомобіль було відчужено в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а кошти використані в інтересах сім`ї, а тому вимоги Позивача в частині стягнення компенсації частини вартості автомобіля є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо автомобіля - Mitsubishi Outlander, який визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який нібито за твердженням Позивача було придбано ОСОБА_2 на підставі Рішення Дрогобицького міськрайонного суду у справі № 1306/4409/2012, зазначає, що рішення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у вище зазначеній справі не приймалося, а 12.06.2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом винесено Ухвалу, якою даний йшов залишено без розгляду.

Просить скасувати Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 03.06.2019 року у даній справі в частині, а саме: - визнання земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Львівської області, об`єкта незавершеного будівництва, розташованого на земельній ділянці, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160 у садівничому товаристві «Будівельник» у м.Стебник, Дрогобицького району Львівської області, автомобіля марки NISSAN, модель X - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля - Mitsubishi Outlander - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя;

-стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 224395,00 гривень за відчужений автомобіль, марки NISSAN, модель X - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

-визнання недійсним Договору дарування №265, посвідченого 27.05.2014 року державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Зайченко ІІ.В., згідно якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Дрогобицького району, в частині дарування 1/2 даної земельної ділянки;

-визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, що розташована у садівничому товаристві «Будівельник» у м. Стебник Львівської області;

-визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку, розташованого на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,04 га, кадастровий номер :01:071:0160, та прийняти нове рішення яким у цій частині позовних вимог відмовити.

В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 03.06.2019 року у даній справі залишити без змін. Стягнути з позивача судові витрати, які понесені при розгляді апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Копанського М.Л. на підтримання доводів апеляційної скарги, позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Гук О.О. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що спірні автомобілі, земельна ділянка, квартира та незавершений будівництвом житловий будинок. що побудований на такій земельній ділянці, набуті ОСОБА_2 за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі, таке майно є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу виходячи з рівності часток, зокрема з компенсацією повної вартості за відчужений відповідачем ОСОБА_2 автомобіль марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі ( кузова, рами), НОМЕР_2 , виходячи з оцінки наданої позивачем, а саме 224395 грн., та з врахуванням такого, що автомобіль марки CHEVROLET, модель AVEO, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 , та автомобіль Mitsubishi Outlander залишаються у власності відповідача ОСОБА_2 .

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 25.07.2002р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було укладено шлюб (т.1 а.с.8), який розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 вересня 2014р.(т.1 а.с.9).

У шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( т.1 а.с.10), які проживають разом з ОСОБА_1 ( довідка про склад сім`ї ОСББ « Будівельник» т.1 а.с.45).

Як вбачається із свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_9 змінила прізвище на Вільчик ( т.1 а.с. 12).

Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 вказаний власником :

- квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 40,1 кв.м., загальною 53,7 кв.м., яка набуто на підставі договору купівлі-продажу, р. №443, посвідченого 19.03.2009, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Куртяк О.О. (т.1 а.с. 17 - 23).;

- земельної ділянки площею 0,04 га, кадастровий номер: :01:071:0160, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що в садівничому товаристві «Будівельник», м. Стебник, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 06, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯК №928608, виданого 25.10.2010, виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради (т.1 а.с. 19). Набута у власність на підставі рішення Стебницької міської ради №6, від 24.05.2002 як члену садівничого кооперативу «Будівельник» та за рішенням Стебницької міської ради від 22.12.2009 №441;

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка 27.05.2014р. була відчужена ОСОБА_2 за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори Зайченко Н.В. - ОСОБА_3 (матері), що підтверджується копією Договору дарування земельної ділянки.(т.1 а.с.242)

Крім того, ОСОБА_2 зазначений власником автомобіля марки CHEVROLET, модель AVEO, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_4 , ( відомості про право власності згідно декларації про ОСОБА_2 за 2015-2016 роки ( т.1 а.с. 29-34, 57-60);

- автомобіля марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Дрогобицьким ВРЕР ДАІ ГУМВС України у Львівській області 10.04.2012 серії НОМЕР_5 належить ОСОБА_2 ..

Згідно Довідки із Регіонального сервісного центру МВС України від 04.07.2019р. №31/13-4642-355, 08 липня 2013р. транспортний засіб NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 перереєстровано на ОСОБА_10 (т.2 а.с.41)

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Із змісту нормативних положень Глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Верховний Суд України у своїй постанові від 01.07.2015 року у справі №6-612цс15, зазначив, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як роз`яснюється у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється виключно за взаємною згодою, відповідно до чинного ЦК України.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 371 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. (п.22 вищезгаданої постанови).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи наведені вище норми закону, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про рівність часток сторін при поділі спірного майна, оскільки обставин, визначених у ч.2 та ч.3 ст.70 СК України, не встановлено.

Визнаючи незавершений будівництвом будинок, який розташований на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,04 га об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, враховуючи ступінь його готовності.

Врахувавши ті обставини, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформляється з вини відповідача; позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.

Вирішуючи вимоги про поділ та визнання права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції вірно виходив з того, що спірна земельна ділянка разом з об`єктом незавершеного будівництва, збудованим за час шлюбу з ОСОБА_2 , відповідно до норм СК України та ЗК України, є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду із врахуванням наступного.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

У пункті 18-2 постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами) зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Оскільки, судом встановлено, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, то суд першої інстанції із врахуванням положень ч.4 ст. 369 ЦК України, відповідно до якої, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень, керуючись ст.ст.203,215 ЦК України, прийшов до вірного висновку про недійсність укладеного відповідачем ОСОБА_2 договору дарування 1/2 частини земельної ділянки.

Визнаючи автомобіль марки NISSAN, модель X - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 МІ об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що вказаний автомобіль, був відчужений 08.07.2013р. відповідачем ОСОБА_2 без згоди позивачки, а кошти були використані не в інтересах сім`ї, оскільки в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_10 , який підтверджує факт придбання автомобіля у відповідача ОСОБА_2 в присутності його колишньої дружини ОСОБА_11 та його брата ОСОБА_7 (т.2 а.с.40-41).

Встановивши, що автомобіль марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 було відчужено в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а кошти використані в інтересах сім`ї, то колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивачки в частині стягнення компенсації частини вартості автомобіля є безпідставними та задоволенню не підлягають.

При цьому, доказів того, що вказаний автомобіль проданий без згоди позивачки і не в інтересах сім`ї, суду не надано, як і не надано доказів оспорювання самого правочину відчуження автомобіля на користь іншої особи, без її згоди.

Також, на думку колегії суддів, безпідставним є висновок суду про віднесення до об`єктів спільної сумісної власності подружжя автомобіля Mitsubishi Outlander, який ніби то належить відповідачу ОСОБА_2 згідно обставин встановлених в цивільній справі №1306/4409/2012, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про належність такого автомобіля відповідачу ОСОБА_2 , а цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , Товариства з обмеженою відповідальністю «СТВ АВТО» в порядку захисту прав споживача, ухвалою суду від 18 червня 2012р. - залишена без розгляду.

Суд першої інстанції названих вище вимог закону та фактичних обставин справи не врахував, а тому дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, судове рішення в частині: визнання автомобіля марки Mitsubishi Outlander, автомобіля марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 224395 грн. за відчужений автомобіль марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 червня 2019 року в частині:

-визнання автомобіля марки Mitsubishi Outlander та автомобіля марки - NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 об`єктами права спільної сумісної власності подружжя;

-стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 224395 грн. за відчужений автомобіль марки NISSAN, модель Х - TRAIL 2.0, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами), НОМЕР_2 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Н.М.Курій

Р.П.Цяцяк