Провадження № 22-ц/801/2421/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 рокуСправа № 127/16682/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року, постановлене у складі судді Іщук Т.П., в залі суду,

встановив:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про стягнення коштів у порядку покриття збитків.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказаний багатоквартирний будинок, в якому вона проживає, під`єднаний до газорозподільної системи, що обслуговується відповідачем. У належній позивачу квартирі встановлене газове обладнання газова плита ПГ-4. Використовуючи надане законом право на самостійне встановлення індивідуального приладу обліку природного газу, ОСОБА_1 за власний кошт придбала та встановила газовий лічильник, що підтверджується актом прийомки газового лічильника в експлуатацію від 03 вересня 2018 року. 10 грудня 2018 року позивач, керуючись нормами ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» звернулася із заявою до відповідача про компенсацію понесених нею витрат у сумі 3400,00 грн, однак їй було відмовлено. Вважаючи відмову ПАТ «Вінницягаз» компенсувати понесені нею витрати неправомірною та посилаючись на обов`язок відповідача встановлювати лічильники газу населенню, ОСОБА_1 стверджує про заподіяння їй збитків, відповідно до ст. 22 ЦК України, які оцінені нею в розмірі 3400,00 грн та складаються із вартості лічильника і послуг по його встановленню.

На підставі вище наведеного, позивач просила стягнути із відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на її користь 3400,00 грн в порядку покриття збитків на встановлення індивідуального лічильника, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про стягнення коштів у порядку покриття збитків, відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що понесені позивачем витрати по встановленню індивідуального газового лічильника, не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України і для їх компенсації законом передбачено інший порядок, і позивач не позбавлена можливості його реалізувати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій зазначає про неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та помилково не врахував, що обов`язок із встановлення лічильників газу для населення відповідно до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» покладено на відповідача. При цьому обов`язку щодо фінансування зазначених робіт за рахунок коштів населення як побутових споживачів природного газу, вказаним законом не передбачено. Отже забезпечення, встановлення (заміна) лічильників газу для населення є обов`язком відповідача, а відмова останнього встановити лічильник газу є неправомірною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

18 листопада 2019 року від АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому вказано, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2 (а. с. 11, 30).

03 вересня 2018 року позивач та ФОП ОСОБА_2 уклали договір підряду на встановлення газового лічильника в житловому будинку (квартирі) по замовленню населення №221, визначивши терміни виконання робіт та їх загальну вартість у 3400,00 грн (а. с. 16,35).

Роботи підрядником були виконані 03 вересня 2018 року, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт №221, встановлений газовий лічильник, а замовником сплачена обумовлена договором сума згідно квитанції (а. с. 13, 17, 32, 36).

Представником ПАТ «Вінницягаз» 03 вересня 2018 року складений акт прийомки газового лічильника в експлуатацію №221, лічильник опломбовано пломбою відповідача (а. с. 12, 31).

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Вінницягаз» із заявою про компенсацію понесених витрат на встановлення індивідуального приладу обліку природнього газу у квартирі, на що, листом від 14 грудня 2018 року відповідачем було повідомлено про неможливість розгляду її заяви через відсутність встановленого порядку і розмірів компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу фізичних осіб (населення) (а.с. 14-15, 33-34).

За даними витягу зі статуту відповідача ПАТ «Вінницягаз» змінило найменування на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (а.с.50-51).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС) оператор газорозподільної системи (далі оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначені правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року, для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Згідно з додатком № 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством, частиною 2 статті 2 цього Закону передбачено, що побутові споживачі природного газу фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на її користь 3400 грн. в порядку покриття збитків на встановлення індивідуального лічильника на підставі статті 22 ЦК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи судом.

Згідно із ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1,2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що понесені ОСОБА_1 витрати на встановлення індивідуального газового лічильника, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Відповідно до внесених змін від 21 грудня 2017 року до статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та доповнено її частиною другої, згідно з якою побутові споживачі природного газу фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

За таких обставин, згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» витрати позивача, яких вона зазнала у зв`язку з придбанням газового лічильнику, мають бути компенсовані їй за рахунок коштів, які нею сплачуються за тарифом на розподіл природного газу, а не у спосіб, який обрала позивач (стягнення збитків).

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову без дослідження належних та допустимих доказів, зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук