Справа № 454/2786/17 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2825/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргамивідповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_1 рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23квітня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017р. ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ОСОБА_5 про визнання договору-купівлі автомобіля недійсним, визнання автомобіля спільною та сумісною власністю подружжя, визнання за кожним з подружжя ідеальної частки у праві власності на автомобіль, залишення автомобіля у спільній та сумісній власності подружжя, повернення/витребування автомобіля.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.10.2001р. вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_3 , який між ними розірвано згідно рішення Сокальського районного суду від 16.04.2015р.. Зазначає, що в даний час у провадженні суду перебуває цивільна справа щодо поділу їх із відповідачем спільного майна, а саме житлового будинку, що в АДРЕСА_1 . Крім вказаного будинку, в шлюбі, згідно біржової угоди від 31.12.2009р. із чоловіком вони придбали автомобіль марки Mersedes-BenzSprinter316 CDI2002року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ( НОМЕР_2 ). Згідно довідки-рахунку виданої ПП «Узун», вказаний автомобіль цього ж дня був перереєстрований за відповідачем ОСОБА_1 , яка є рідною сестрою її колишнього чоловіка та якій достатньо було відомо, що автомобіль є спільною сумісною власністю її та її брата, а відтак без її згоди він не може бути відчужений. Вказує, що з метою приховання даного автомобіля від його поділу як спільного майна подружжя після розірвання шлюбу га діючи в супереч інтересам позивачки і без її відома та письмової згоди, яку відповідач повинен був отримати згідно вимог ст. 65 СК України, відповідач ОСОБА_3 17.03.2015р. відчужив цей автомобіль своїй сестрі ОСОБА_1 , що відбулося оформленням довідки - рахунку, що видана 17.03.2015р. ПП «Узун». При чому обоє діяли не добросовісно. Вартість спірного автомобіля складає приблизно 12000 дол. США. відповідно дане майно є цінним та його договір відчуження виходить за межі дрібного побутового, що свідчить про те, що для його відчуження потрібна була письмова згода позивачки, якої надано не було. Відповідно, даний договір суперечить нормам закону та грубо порушує права позивачки, а тому має бути визнаний недійсним. Просила суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу пасажирського автомобіля марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI 2002року виготовлення, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку № ВІА 177411 від 17.03.2015р., визнати даний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , визнати за кожним із них по 1/2 ідеальної частки у праві власності на цей автомобіль та залишити його у їх спільній сумісній власності з поверненням/витребуванням його від ОСОБА_1 , а також стягнути із відповідачів судові витрати.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу пасажирського автомобіля Mercedes-BenzSprinter316 CDI2002 року, д.н.з. НОМЕР_3 кольору ( НОМЕР_2 ) , укладеного між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку № ВІА 177411 від 17.03.2015 року.

Визнано автомобіль Mercedes-Benz Sprinter316 CDI 2002 року, д.н.з. НОМЕР_4 та сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнано за кожним з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль Mercedes-BenzSprinter316 CDI2002 року, д.н.з. НОМЕР_1 .

Залишено автомобіль Mercedes-BenzSprinter316 CDI2002 року, д.н.з. НОМЕР_5 їх спільною га сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Повернуто/витребувано автомобіль Mercedes-BenzSprinter316 CDI2002 року, д.н.з. НОМЕР_6 ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 користь позивачки ОСОБА_4 понесені судові витрати по справі в сумі 1280 грн. 00 коп. судового збору в рівних частинах.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржили відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Стверджує, що суд першої інстанції фактично зробив висновок про спільність майна подружжя, виключно із презумпції набуття майна в період шлюбу. Спірний автомобіль був придбаний в кінці 2009 року за кошти отримані від підприємницької діяльності і з моменту припинення підприємницької діяльності він продав автомобіль, який використовувався лише для перевозки товару.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що вона придбала у ОСОБА_3 автомобіль марки маркиMercedes- BenzSprinter316 CDI2002 р. ВС НОМЕР_7 (вантажний бус) 17 березня 2015 року згідно довідки рахунок і відповідно зареєструвала його за собою цього ж дня згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Оскільки автомобіль був зареєстрований особисто за ОСОБА_3 і він їй не повідомляв, що він є спільним його та дружини, вона без будь - яких вагань погодилася придбати цей транспортний засіб. Порядок державної реєстрації транспортних засобів регулюється Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388.

Згідно даного Порядку особа на яку зареєстрований транспортний засіб має право зняти його із реєстрації без будь - якої згоди дружини чи чоловіка, оскільки таких обмежень даний нормативно правовий акт не містить. Враховуючи наведене вважає, що вона являється добросовісним набувачем та у неї не може бути витребувано автомобіль.

Крім того, стверджує, що позивачем обраний не вірний спосіб захисту, оскільки визнання договору купівлі - продажу автомобіля та витребування його у неї порушує її права. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Відтак просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. відповідачі, укладаючи спірний договір, діяли недобросовісно, оскільки їм обом було відомо, що спірний автомобіль належав ОСОБА_4 та її чоловіку ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, та ОСОБА_3 не отримав згоди своєї дружини, а контрагент при купівлі спірного автомобіля розумів та знав ту обставину, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя та на його відчуження повинна, бути згода іншого співвласника. Також, оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль є спільною-сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно позивачка має рівну частку у його праві власності, відтак згідно ст. 388 ЦК України наявні підстави для витребування його від ОСОБА_1 так як автомобіль вибув з її володіння не із її волі.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 з 13.10.2001р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Сокальського районного суду від 16.04.2015р. (т.1 а.с.5-6)

В період шлюбу, 31.12.2009р. сторонами придбано спірний автомобіль, який зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 ..

Як вбачається із відповіді наданої 03.11.2015р. Управлінням ДАІ ГУМВСУ у Львівській області, власником автомобіля марки Mersedes-Benz Sprinter316 CDI2002року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_8 ОСОБА_1 згідно довідки-рахунку серії ВІА №177411 від 17.03.2015р., що видана ПП « ОСОБА_6 ».(т.1 а.с.7)

Попереднім власником автомобіля був ОСОБА_3 , згідно біржової угоди №002236 від 31.12.2009р.. що видана ТБ «Авто-інформ».

Згідно довідки-рахунок ПП «Узун» від 17.03.2015р., автомобіль відчужено за кошти в сумі 124600грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірний автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_9 положень ст. 60 СК України відноситься до спільної сумісної власності сторін.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СКУкраїни при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщосудом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільногомайна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема,що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майноналежить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, якийукладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 607/13289/16-ц (касаційне провадження № 61-29948св18).

Як встановлено у ході розгляду справи, відповідачем ОСОБА_3 відчужено спірний автомобіль його рідній сестрі ОСОБА_1 , яка достовірно знала, що її брат перебуває у шлюбі із позивачкою та автомобіль придбаний ними у шлюбі і відповідно є їх спільною сумісною власністю.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними за № 9 від 06.11.2009 р. у п. 10 абз. 4 встановлено, що відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про наявність перешкод до вчинення правочину. в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на час купівлі-продажу спірного автомобіля, відповідачці ОСОБА_1 , був відомий той факт, що відповідач ОСОБА_3 знаходився у зареєстрованому шлюбі та автомобіль який вона придбаває є спільним майном подружжя. Сам відповідач ОСОБА_3 здійснюючи продаж спільного автомобіля подружжя також діяв не добросовісно, оскільки не повідомив свою дружину, позивача по справі, про продаж автомобіля і не отримав її згоду.

Жодних доказів, які б спростовували або ставили під сумнів вказаний висновок колегії суддів, матеріали справи не містять, а тому висновок суду першої інстанції, щодо визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним є вірним та відповідає нормам матеріального та процесуального права та правовій позиції Верховного Суду.

Разом з тим, судом не враховано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд першої інстанції не визначив порядок і спосіб застосування реституції, а тому колегія судів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, визначивши порядок та спосіб її застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи встановлені обставини, відсутні підстави передбачені ст.. 388 ЦК України для витребування майна від добросовісного набувача.

Суд першої інстанції названих вище вимог закону та фактичних обставин справи не врахував, а тому дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 стати 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 23квітня 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу пасажирського автомобіля Мercedes-Вenz Sprinter 316 СDI 2002 року, д.н.з. НОМЕР_10 білого кольору ( НОМЕР_2 ), укладеного між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі довідки рахунку № ВІА 177411 від 17.03.2015 року.

Визнати автомобіль Мercedes-Вenz Sprinter 316 СDI 2002 року, д.н.з. НОМЕР_10 спільною та сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Визнати за кожним з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль Мercedes-ВenzSprinter 316 СDI 2002 року, д.н.з. НОМЕР_10 .

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом 1 місяця з дня набрання рішенням законної сили, повернути, отриманий за недійсним правочином, автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 316 CDI 2002року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_10 , ( НОМЕР_2 ), у власність ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 протягом 1 місяця з дня набрання рішенням законної сили, повернути ОСОБА_1 124600 грн., отримані за недійсним правочином.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.12.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Н.М.Курій

О.Я.Мельничук