ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7226/19 Справа № 202/1098/18 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, просив, зобов`язати відповідача укласти з ним типовий договір про користування електричною енергією. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів від 03.07.1996 року є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Власником іншої частини квартири була його мати, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він, позивач, звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті матері. З часу смерті матері він став єдиним користувачем цієї квартири.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» укласти з ОСОБА_1 типовий договір про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_2 . Вирішено питання судових витрат (а.с.119-120).

Не погодившись з рішенням суду, АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.123-124).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів 03.07.1996 року, позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час позивач один проживає у зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.10,11,87).

В 2017 році позивач звернувся до АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з заявою про укладання з ним договору про користування електричною енергією за вище указаною адресою. Відповідач з ним такий договір не уклав, посилаючись на те, що право власності ОСОБА_1 на квартиру не зареєстроване в установленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач під час звернення до відповідача з заявою про укладання договору про користування електричною енергією надав: копію паспорта, копію реєстраційного номеру платника податків, документ, що підтверджує право власності, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_3 (матері позивача), а тому у відповідача булі наявні підстави для укладання з ним Договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно з положенням п.1.2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (далі Правил) споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових потреб, споживають електроенергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або права користування.

За п. 1.6 Правил договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

У п. 3 Правил зазначено, що для укладання договору необхідно надати: копію паспорта, копію реєстраційного номеру платника податків, документ, що підтверджує право власності чи користування об`єктом або земельною ділянкою.

Позивач неодноразово наголошував, що всі необхідні документи для укладення передбаченого ПКЕЕ договору про постачання електричної енергії відповідачу він надавав. Зазначене відповідач не спростував.

З матеріалів справи вбачається, що відмова відповідача в укладенні договору про постачання еклектичної енергії була пов`язана із відсутністю у позивача правоустановчих документів на майно.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з пунктом 11.2 Правил електропередавальна організація зобов`язана приєднувати до своїх електричних мереж електроустановки споживачів з дотриманням вимог законодавства України.

Вимоги Правил кореспондуються із загальними вимогами цивільного законодавства у сфері договірного регулювання.

ЦК України у ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. 642?643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, у ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1.9 Правил постачальники електричної енергії за регульованим тарифом на закріпленій території не мають права відмовити споживачу або субспоживачу, електроустановки якого розташовані на цій території, в укладенні договору, за умови дотримання вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативно-технічних документів.

Згідно з пунктом 1.13 Правил укладення, внесення змін, подовження чи розірвання дії будь-якого із договорів здійснюються відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Пунктом 8.2 Правил передбачено, що постачальник електричної енергії за регульованим тарифом зобов`язаний укладати договори про постачання електричної енергії з усіма споживачами, які заявили про бажання купувати електричну енергію та об`єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, Правил вбачається, що умови типового договору про постачання електричної енергії, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладення договору про постачання електричної енергії є обов`язком постачальника електричної енергії і запропонований договір повинен відповідати типовому договору про постачання електричної енергії (додаток 3 до Правил). Відмова постачальника електричної енергії від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. 627, 630 ЦК України та Правилам.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов`язків (ст. 3, 6, 1215, 20 ЦК України) можна зробити висновок про те, що в разі невиконання постачальником електричної енергії зобов`язання з укладення договору про постачання електричної енергії, який відповідає типовому договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом зобов`язання.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова АТ ДТНЕК Дніпровські електромережі у здійсненні дії щодо укладення договору про постачання електричної енергії, не ґрунтується на вимогах закону та порушує права позивача щодо реалізації права власності.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної власності належить ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8,9).

Встановивши, що позивач під час звернення до відповідача з заявою про укладання договору про користування електричною енергією надав: копію паспорта, копію реєстраційного номеру платника податків, документ, що підтверджує право власності, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_3 (матері позивача), суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача були наявні підстави для укладання з ним Договору.

Доводи апеляційної скарги, що зазначення реєстрації в паспорті не свідчить про фактичне проживання позивача в зазначеній квартирі, а тому позивач не можу вважатися користувачем послуг колегія суддів вважає безпідставними. Колегія суддів наголошує, що позивач є власником 1/2 частини квартири відповідно до свідоцтва про право на житло від 03.07.1996 року (а.с.8).

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: