РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/6316/19

Провадження № 2/643/3371/19

16.09.2019 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря судового засідання -Постульга О.Г. роглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Московському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що позивач ОСОБА_3 є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам і власником квартири АДРЕСА_1 , відповідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.03.2008 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2008 року.

Згідно довідки з реєстру територіальної громади АДРЕСА_2 з 23.03.2010 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є також громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам та виїхав до батьківщини 07.08.2014 року, що підтверджується відміткою про перетинання кордону у його закордонному паспорті.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача, закінчив в Україні вищий медичний заклад, виїхав до В`єтнаму, влаштувався на роботу та згодом прийняв рішення не повертатися до України взагалі.

З 07.08.2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до України не повертався, проте зареєстрований за зазначеною адресою по теперішній час. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі Квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням йому не чинилися.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились , представник позивача просив розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити та постановити по справі заочне рішення.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

3-тя особа- Відділ реєстрації місця проживання у Московському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з`явилась , про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам і власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.03.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.04.2008 року.

Згідно довідки з реєстру територіальної громади АДРЕСА_2 з 23.03.2010 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є також громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам та виїхав до батьківщини 07.08.2014 року, що підтверджується відміткою про перетинання кордону у його закордонному паспорті.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача та з 07.08.2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до України не повертався.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття : нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 3 79 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . як особа, що не проживає без поважних причин строком більше шести місяців , що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29,319,391, 405 ЦК України, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Московському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації про визнання особою, яка втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційної інстанції , протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.