Справа № 487/4651/18
Провадження № 2/487/282/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

25.03.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кожина В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/4651/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності квартирою № 79, що знаходиться по вул. Защука, 25 у м. Миколаєві, шляхом виселення з цієї квартири ОСОБА_2 та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач є його колишньою дружиною, яка зареєстрована та проживає у спірній квартирі з 2004 року. У звязку з тим, що шлюб між подружжям розірвано, вважає, що ОСОБА_2 не є більше членом його сім`ї, а тому у неї відсутні підстави проживати в зазначеній квартирі.

Ухвалою суду від 25.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.09.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду справи по суті.

Представник позивача у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення.

Відповідач до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.

Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 08.11.2003 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1.

Вказане також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №72775998 від 10.11.2016 року.

Згідно копії довідки №1085 від 02.07.2018 року, у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 (колишня дружина позивача) з 16.07.2004 року та ОСОБА_3 (донька позивача) з 19.08.2004 року .

Шлюб між сторонами по справі розірваний рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.11.2016 року.

Як вбачається з позовної заяви відповідач продовжує проживати у спірній квартирі, в добровільному порядку не виселилася з квартири, що належить позивачу на праві власності та не знялася з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло

Статтею 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Положеннями ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею 156 ЖК Української РСР встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Окрім того, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, (п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 03.03.2011, визнано, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява №19009/04, п. 50).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Та обставина, що позивач є власником квартири, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення відповідача, яка там правомірно проживає, іншого житла не має.

Крім того, суд враховує, що право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Щодо виселення колишніх членів сімї власника, то відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Отже, за такого, враховуючи, що позивачем не наведено достатніх, допустимих та обґрунтованих доказів обставин, викладених у позові, а також те, що припинення сімейних відносин та розірвання шлюбу не позбавляє колишніх членів сімї права користування житлом і не є підставою для виселення, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені позову ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви на його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повне судове рішення складено 29.03.2019 року.

Головуючий суддя І.В.Боброва