Номер провадження: 22-ц/813/837/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року у складі судді Маркарової С.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило (з урахуванням уточнень) стягнути суму заборгованості за кредитом у розмірі 294614,92 грн, за відсотками у розмірі 37,71 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 13613,13 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 10,82 грн, інфляційні у розмірі 7925,69 грн., а всього 316208,73 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 30.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №660/47-514, за яким банк надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 60000,00 дол. США строком до 29.05.2017 зі сплатою за користування ним у 13% річних. Відповідачем порушено умови договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року позов задоволено частково, а саме стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 238949,53 грн., за відсотками у розмірі 20,92 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 6746,85 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 9,13 грн. та судовий збір у розмірі 3221,00 грн., а всього 245726,43 грн.; в решті позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити його та позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити частково, рішення оскаржене фактично лише в частині стягнення пені. За доводами скарги, по вимогам про її стягнення пропущений строк позовної давності. Крім того, позивач навмисно ввів відповідача в оману, оскільки оплата додаткових витрат правочином у формі підписаного договору про внесення змін від 19.11.2013 не передбачалась, тому відповідач просив визнати кредитні відносини недійсними, а стягнути з відповідача тільки суму боргу у сумі 238949,53 грн

21.09.2018 ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, в яких рішення в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 6746,85 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 9,13 грн. скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити; в решті рішення суду змінити, ухваливши нове рішення, яким задовольнити вимоги банку щодо стягнення заборгованості, виходячи із суми за новим розрахунком, наданим банком, станом на 11.10.2018.

У судовому засіданні представник позивача просив залишити рішення без змін, а скаргу - без задоволення, а представник відповідача просив задовольнити скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, письмових поясненнях, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до договору №660/47-514 від 13.05.2007 АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 60000,00 дол. США з кінцевим терміном погашення заборгованості 29.05.2017, зі сплатою 13,00% річних за користування ним.

Згідно з п.4.2 договору кредиту встановлено, що у разі допущення прострочення позичальником строків погашення кредиту та сплати процентів, визначених п.п 1.1,2.5,2.8.3,3.2.4,3.3.4,3.3.6,4.5,5.4 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1% в національній валюті несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ у період невиконання зобов`язань за цим договором.

Згідно з п.4.3 кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2.-3.3.6.,3.3.8-3.3.15 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 25 відсотків від суми, визначеної п.1.1 цього договору, за кожний випадок.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ОСОБА_1 у письмових пояснення, наданих суду апеляційної інстанції, вказала, що не погоджується з рішенням в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 6746,85 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 9,13 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 19.11.2014 по справі №6-160цс14 аналіз норм ст. 266, ч.2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

ОСОБА_1 у письмових поясненнях зроблене обґрунтоване посилання на вказану постанову, однак її зміст апелянтом розтлумачений невірно.

Вбачається зі справи, що розмір пені за рік, яким обмежується період стягнення, виходячи з строку давності за несвоєчасне повернення кредиту - 13613,13 грн., а розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 10,82 грн. Остаточно уточнив вимоги, позивач просив про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту - 6746,85 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9,13 грн., тому суд першої інстанції задовольнив вимоги в межах періоду, з врахуванням строку позовної давності, що свідчить про помилковість розрахунків апелянта.

Також, посилання апелянта у скарзі на те, що позивач навмисно ввів відповідача в оману, оскільки оплата додаткових витрат договором про внесення змін від 19.11.2013 не передбачалась, не може прийматись до уваги, оскільки згідно з п.4.2 та 4.3 договору №660/47-514 від 13.05.2007 передбачається сплата і пені, і штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 26.07.2019.

Головуючий:

Судді: