Ухвала

29 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 606/2050/18

провадження № 61-20654 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила збільшити розмір аліментів на неповнолітніх дітей та стягнути індексацію аліментів.

В обгрунтування позовної заяви зазначила, що на підставі рішення Теребовлянського районного суду від 12 січня 2012 року з ОСОБА_1

в її користь на утримання їх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 900 грн. Враховуючи погіршення

її матеріального стану у зв`язку із народженням дитини у новому шлюбі, перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і неможливістю у зв`язку з цим влаштуватись на нову роботу та те, що витрати по належному утриманню та вихованню дітей,

в порівнянні з встановленим судом розміром аліментів, збільшилися, просила суд стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей

у збільшеному розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину щомісячно,

до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Також позивачка зазначала, що індексація аліментів не проводилась та самим відповідачем добровільно не виплачувалась, а тому просила стягнути з відповідача індексацію аліментів в розмірі 37 374 грн 30 коп. за період з квітня

2014 року по серпень 2018 року.

Заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Збільшено розмір аліментів, які стягуються щомісячно з ОСОБА_1 , на підставі рішення Теребовлянського районного суду від 12 січня 2012 року. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повнолітнього віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 розрахунок індексації розміру аліментів, який становить 37 374 грн 30 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року в частині розміру аліментів змінено. Зменшено стягнення

з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 із 2 500 грн до 2 тис. грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття кожною дитиною. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У листопаді 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову

у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Ціна позову у цій справі становить 56 574 грн 30 коп. (1 600 грн ? 12 + 37 374 грн 30 коп.), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 ? 100 = 192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до наведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права

на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про зміну розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта