Справа № 203/3776/18
Провадження № 2-з/0203/30/2019
УХВАЛА

25 березня 2019 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян М.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Центральної районної в місті Дніпрі ради, комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання наймачем, зобовязання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

В провадженні Кіровського районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Центральної районної в місті Дніпрі ради, КП «Жилсервіс-2» ДМР, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР, про визнання наймачем, зобовязання вчинити дії.

22 березня 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення зазначеного позову шляхом заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселення у квартиру АДРЕСА_1 та заборони органу приватизації ДМР вчиняти будь які дії щодо приватизації або відчуження будь-яким іншим способом зазначеної квартири. Крім того просить заборонити Депертаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР вчиняти будь-які дії щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_2. Заяву обґрунтовано тим, що заявник був вселений у квартиру у встановленому порядку, постійно проживає та зареєстрований у цій квартирі, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Дніпра, здійснює всі права і обовязки квартиронаймача. На підтвердження факту відсутності інших зареєстрованих у квартирі осіб посилається на довідку про склад сімї від 08 травня 2018 р. (а.с.45). Зазначає, що 11 березня 2019 року, раніше незнайомі заявникові особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5, здійснили спробу вселитися у квартиру, намагалися відібрати у нього ключі від квартири, зазначаючи, що мають право проживати у спірній квартирі на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 22.01.2019 року та викликали працівників поліції.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами ст. 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За вимогами ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Нормами статті 18 ЦПК встановлено, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Так, в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №203/6675/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Кіровський районний відділ у місті Дніпропетровську головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням 04 лютого 2016 року зазначений позов задоволено та визнано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою № 45 в будинку № 44 по пр. О.Поля у м.Дніпрі. Однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року заочне рішення від 04 лютого 2016 року скасовано, а провадження у цивільній справі закрито. Зазначену постанову Дніпровського апеляційного суду оскаржено не було і вона є такою, що набрала чинності.

Отже, заборона ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вселення у квартиру АДРЕСА_3 фактично призведе до зупинення виконання рішення суду, що суперечить нормам статті 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК.

Крім того, перевіряючи доводи заяви, суд критично ставиться до вимоги щодо заборони органу приватизації Дніпровської міської ради вчиняти будь-які дії щодо приватизації ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (які навіть не є учасниками справи) спірної квартири, оскільки твердження заявника про дії з їх боку, спрямовані на здійснення приватизації спірної квартири фактично є припущенням, що будь-якими доказами не підтверджено та не може бути єдиною підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи зміст приведених норм вважаю зазначену заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 19, 149, 150, 151, 153, 258 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання наймачем, зобовязання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя М.О. Католікян