Постанова

Іменем України

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 490/986/16-ц

провадження № 61-39835св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Прокопчук Л. М., Самчишиної Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Плюс Банк» (далі - ВАТ «Плюс Банк»), правонаступником якого є

ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 827.70033, згідно з умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 16 467,00 доларів США для придбання транспортного засобу Chevrolet Aveo SF69Y (легковий седан - В), 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 - НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , на строк до 01 липня 2015 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за яким відповідач зобов`язалась солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань перед банком з погашення вказаного кредиту в межах боргу в розмірі 50,00 грн.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту між банком та ОСОБА_1 укладений договір застави, предметом якого був придбаний відповідачем автомобіль.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши частину грошових коштів на купівлю зазначеного транспортного засобу та решту на фінансування страхового платежу.

Посилаючись на неналежне виконанням ОСОБА_1 умов указаного кредитного договору, внаслідок чого станом на 27 січня 2016 року в нього виникла заборгованість у розмірі 22 290,89 доларів США, яка складається з: 11 184,51 доларів США - простроченого боргу за тілом, 10 952,56 доларів США - прострочених процентів, 153,82 доларів США - строкових процентів, банк просив вилучити у ОСОБА_1 предмет застави за договором - транспортний засіб та передати його в управління ПАТ «Ідея банк»; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 22 290,89 доларів США звернути стягнення на предмет застави - транспортний засіб Chevrolet Aveo SF69Y (легковий седан - В), 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 - НОМЕР_2 , реєстраційний номер

НОМЕР_3 шляхом його продажу банком будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної належним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати банку усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу - власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо); стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 50,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 827.70033, укладеним 01 липня 2008 року між ПАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 , станом на

27 січня 2016 року, в розмірі 22 290,89 доларів США, яка складається з:

11 184,51 доларів США - простроченого боргу за тілом, 10 952,56 доларів США - прострочених процентів, 153,82 доларів США - строкових процентів, звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль Chevrolet Aveo SF69Y (легковий седан - В), 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії з отримання від державних та недержавних установ дублікатів документів на транспортний засіб, виготовлення ключів, отримування відомостей, та інших дій, які пов`язані з продажем автомобіля. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПАТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом у межах загального строку позовної давності та ОСОБА_1 не спростовано належними доказами існуючого розміру заборгованості, які б свідчили про іншій її розмір або взагалі про відсутність такого боргу.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави - скасовано, в цій частині ухвалено нове про відмову у позові. В іншій частині рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішенням тим, що ПАТ «Ідея Банк» вимоги щодо нарахованої суми заборгованості за договором кредиту не підтвердженні належними доказами, тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на заставлене майно.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ПАТ «Ідея Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості не змінює строк виконання зобов`язання, встановлений кредитним договором, оскільки спірним договором не передбачена можливість сторін змінювати умови строку дії договору, або строк користування кредитом в односторонньому порядку. Крім того, банк правомірно за період користування ОСОБА_1 кредитними коштами нарахував проценти, відповідно до встановлених умов кредитного договору та законодавства України. До того ж, відповідачем не спростовано належними доказами того, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності.

У грудні 2018 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на касаційну скаргу ПАТ «Ідея Банк», у якому заявник просить залишити без задоволення вказану касаційну скаргу, а постанову апеляційного суду без змін.

У січні 2019 року на адресу суду від ПАТ «Ідея Банк» надійшли додаткові письмові пояснення.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судами обставини

Встановлено, що 01 липня 2008 року між ВАТ «Плюс Банк», правонаступником якого є ПАТ «Ідея Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ 827.70033, відповідно до якого відповідачу наданий кредит у сумі 16 467,00 доларів США для придбання транспортного засобу Chevrolet Aveo SF69Y (легковий седан - В), 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 - НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , у Товариства з обмеженою відповідальністю УкрАвтоЗАЗ-Сервіс, та оплату витрат: (а) комісійних за перевірку пакету документів та розгляд кредитної заявки у розмірі 1,00 % від частини кредиту, яка перераховується продавцю в оплату транспортного засобу; (б) страхового платежу, вказаного в договорі страхування від 02 липня 2008 року № 119-16-4969-13, а позичальник зобов`язується одержати і повернути грошові кошти, надані згідно з цим договором зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % річних у строк до 01 липня 2015 року.

У пункті 3.2 кредитного договору зазначено, що кредит надається позичальнику за умови та після укладення договору застави придбаного транспортного засобу, оформлення договору страхування цього транспортного засобу, вигодонабувачем за яким є банк.

Того ж дня між ОСОБА_1 та ВАТ «Плюс Банк» укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в заставу банку як забезпечення виконання зобов`язань за цим договором придбаний ним транспортний засіб та яким сторони погодили право банку стягнути суми кредиту шляхом звернення стягнення на заставлене майно при невиконанні умов кредитного договору, зокрема наданням банку права на продаж такого майна.

Відповідно до пункту 2.4.10 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Додатком № 1 до кредитного договору є підписаний того ж дня сторонами графік сплати ануїтетних платежів.

На виконання умов кредитного договору банком 02 липня 2008 року перераховано ТОВ «УкрАвтоЗАЗ» 69 400,00 грн на купівлю вищевказаного автомобілю та решта у розмірі 3 964,00 грн - перерахована на оплату страхового платежу.

Пункт 6.3.1 договору передбачає право банку вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за час фактичного користування кредитом, плати за кредитне обслуговування, збитків, пені та штрафних санкцій - за своїм розсудом у певних випадках, зокрема у випадку прострочення платежу з оплати чергового ануїтентного платежу (його частини) більш ніж на 30 днів.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

На порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобов`язання перед кредитодавцем належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 07 серпня 2009 року у нього виникла заборгованість у сумі

16 190,87 доларів США.

11 серпня 2009 року банком на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове відкликання кредиту, оскільки позичальник систематично порушує графік погашення кредитної заборгованості понад два місяці, а тому банк вимагав достроково погасити в триденний термін (тобто до 15 серпня 2009 року) кредитну заборгованість, яка складалася з: заборгованості за кредитом - 15 552,43 доларів США, за процентами - 517,08 доларів США та пені - 121,36 доларів США, а всього -

16 190,87 доларів США.

Таким чином банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту у зв`язку із порушення позичальником умов договору, тим самим змінив строк кредиту.

У зв`язку з невиконання вимог банку, що містилися у листі-вимозі, банк 17 серпня 2009 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 зазначеної заборгованості.

19 серпня 2009 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за заявою ВАТ «Плюс-Банк» виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Плюс Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі

125 381,45 грн, судового збору у розмірі 626,91 грн та 60,00 грн витрат на інформаційне-технічне забезпечення.

09 грудня 2009 року ухвалою того ж суду за заявою ОСОБА_1 судовий наказ скасовано.

За розрахунками банку станом на 27 січня 2016 року внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 22 290,89 доларів США, до складу якої входить: прострочений борг - 11 184,51 доларів США, прострочені проценти -

10 952,56 доларів США, строкові проценти - 153,82 доларів США.

За період після висунення банком дострокової вимоги на суму 16 190,87 доларів США та до розгляду цієї справи відповідачем сплачено заборгованість у зазначеному розмірі.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Отже, розмір позики (кредиту), розмір відсотків за користування кредитом та строк, на який передано кошти і протягом якого позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки, є істотними умовами договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Згідно із частиною третьою статті 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Статтею 29 цього Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що 11 серпня 2009 року кредитор направив ОСОБА_1 лист-вимогу про дострокове повернення кредиту в триденний термін, тобто банк змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту, тому зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки, пені, штрафи на підставі умов договору.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку із настанням достроково строку повернення кредиту, усі платежі, сплачені відповідачем після цього строку повинні зараховуватись в загальну суму заборгованості, в не в рахунок щомісячних платежів, які позивач неправомірно нараховував після закінчення строку кредитування. Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що на час звернення до суду із цим позовом ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитом, адже боржник сплатив визначену банком у листі-вимозі від 11 серпня 2009 року заборгованість за кредитним договором, тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет застави.

Доводи касаційної скарги про те, що направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості не змінює строк виконання зобов`язання, встановлений кредитним договором, оскільки спірним договором не передбачена можливість сторін змінювати умови строку дії договору, або строк користування кредитом в односторонньому порядку, не заслуговує на увагу, оскільки суперечить тлумаченню положень статті 1048 ЦК України, яке здійснив суд апеляційної інстанції, і з яким погоджується суд касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що банк правомірно за період користування ОСОБА_1 кредитними коштами нарахував проценти відповідно до встановлених умов кредитного договору та законодавства України, не заслуговує на увагу, оскільки, як зазначалось вище, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем не спростовано належними доказами того, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 надані квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором, розмір проплачених відповідачем коштів та розрахунок позивача перевірені судом. Такі доводи по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Оскаржене судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів

Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик