Справа № 153/1239/19
Провадження № 22-ц/801/2411/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 рокуСправа № 153/1239/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського В.І. на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 8268 гривень; стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 24804 гривень та стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 22.10.2015 приблизно о 06 годині 15 хвилин по вулиці Радянська біля будинку №271 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області відбулася ДТП за участю водія автомобіля «Mersedes-Bens» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця села Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, в результаті якої пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди.

Враховуючи наслідки ДТП, позивачці була спричинена матеріальна і моральна шкода.

Спричинена матеріальна шкода проявилася у втраті позивачкою годувальника, яким був її син ОСОБА_3 .

Моральна шкода проявилася у душевних стражданнях та переживаннях, які позивачка понесла через загибель сина.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АІ/3591337, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди.

Подія, яка сталася 22 жовтня 2015 року у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «Mersedes-Bens» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю ОСОБА_3 і на якого поширювалася дія страхового полісу АІ/3591337, тобто його відповідальність була застрахована.

Батько загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . До числа осіб, яким належить компенсація від відповідача моральної шкоди входить мати загиблого - ОСОБА_1 .

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації від відповідача моральної шкоди, належна до виплати позивачці частка по відшкодуванню моральної шкоди становить 1/1 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить12:1/1 х 1378,00=16536,00 гривень.

Батьками загиблого ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер.

Таким чином, станом на день смерті ОСОБА_3 право на одержання від загиблого утримання мала його мати ОСОБА_1

Позивачка є непрацездатною особою та пенсіонером за віком.

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника, належна до виплати позивачці частка по відшкодуванню становить 1/1, що в грошовому еквіваленті становить 36:1/1 х 1378,00=49608,00 гривень. 07.09.2018 відповідачу було відправлено повідомлення про ДТП від 05.09.2018, заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою від 05.08.2018, заяву на виплат страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 05.09.2018 з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. До відповідача були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування в загальному розмірі 66144,00 грн. 13.03.2019 відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіянням моральної шкоди в розмірі 8268,00 грн.

Неоплаченою залишилася решта страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в розмірі 8268,00 грн. 13.03.2019 відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 24804,00 грн., а також решта страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, в розмірі 24804,00 грн. Загальна сума невиплаченого страхового відшкодування становить 33072,00 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Еталон» виконало свої зобов`язання в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В.І. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження відповідача про те, що розмір страхового відшкодування має бути розраховано шляхом поділу заподіяної шкоди на 2 є незаконним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 05.09.2018 та заяв на виплату страхового відшкодування від 05.09.2018 (а.с.8-11) судом встановлено, що позивачка повідомила відповідача про ДТП, яка сталася 22.10.2015 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, а також зверталася до відповідача з проханням виплатити страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в сумі 16536,00 грн. та страхове відшкодування, пов`язане із витратою годувальника в сумі 49608,00 грн. Вказані заяви відповідач отримав 11.09.2018.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2018 (а.с.12-13) судом встановлено, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000432 від 22.10.2015 закрито у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 29.10.2015 (а.с.14) судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 19.01.1968 (а.с.15) судом встановлено, що покійний ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , тобто позивачки.

Відповідно до паспорта громадянина України (а.с.16) судом встановлено, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрована.

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 26.08.2010 (а.с.17) судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області №1104 від 02.08.2018 (а.с.18) судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті, що наступила 22 жовтня 2015 року був постійним жителем села Велика Кісниця Ямпільського району Вінницької області. На день його смерті до складу його сім`ї входили - мати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 виданого 06.10.2011 (а.с.19) судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою за віком.

Відповідно до Полісу №АІ3591337 діючого на 22.10.2015 (а.с.20) судом встановлено, що автомобіль «Mersedes-Bens» д.н.з. НОМЕР_1 застрахований у страховій компанії «Еталон».

Згідно Договору №0111-ц про надання правової допомоги від 19.08.2019 (а.с.24), додатку до Договору №0111-ц про надання правової допомоги від 19.08.2019 (а.с.25) та детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 21.08.2019 (а.с.26) судом встановлено, що позивачка уклала договір про надання правової допомоги з Адвокатським об`єднанням «Гранд Груп Партнерс» і плата за надані адвокатом послуги на виконання Договору про надання правової допомоги становить 1000 гривень за одну годину роботи. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги позивачці становить 7 годин 00 хвилин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормо години в розмірі 1000 гривень, становить 7000 гривень.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Еталон» виконало свої зобов`язання в повному обсязі, оскільки шкода ОСОБА_1 завдана сукупними діями двох осіб як водія ОСОБА_2 та к і померлого ОСОБА_3 .

Однак апеляційний суд не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, регулюються нормами ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про страхування".

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди) (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР.

Про необхідність врахування грубої необережності потерпілого при визначенні розміру моральної шкоди також вказує Верховний Суд у своїх постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 392/548/16-ц, від 25 червня 2018 року у справі № 274/882/15-ц, від 09 січня 2019 року у справі № 607/2442/16-ц, від 19 грудня 2018 року у справі № 583/2757/14-ц.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28 лютого 2018 року, винесеної слідчим в СВ Ямпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУ Національної поліції у Вінницькій області капітаном Любомським Д.С. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000432 від 22 жовтня 2015 року, 22 жовтня 2015 року о 06.15 год на проїжджій частині дороги, що розташована за адресою: Вінницька область, Ямпільський район, с. В. Кісниця, вул. Радянська біля будинку № 271 , водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Bens», модель «Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який лежав на проїжджій частині. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події. При судово-токсикологічній експертизі крові ОСОБА_3 виявлено етиловий спирт в крові у концентрації 4,3%. Відповідно до висновку авто-технічної транспортно-трасологічної експертизи № 733а від 31 грудня 2015 року в умовах даної пригоди, водій автомобілем марки «Mersedes-Bens», модель «Sprinter», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості попередити дану дорожньо-транспортну пригоду.

В умовах даної пригоди в діях водія ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про правомірність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом першої інстанції. При цьому, колегія суддів враховує, що позивачу виплачено ПАТ «СК «Еталон» 8268,00 грн моральної шкоди, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, обставин справи, підстав для стягнення більшої суми моральної шкоди з відповідача на користь позивача, враховуючи грубу необережність ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

В ст. 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).

Отже розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті ОСОБА_1 з врахуванням вимог Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» становить 66144 грн.

Зменшуючи розмір виплати потерпілій моральної шкоди на 50 % страховик послався на наявність вини потерпілого у заподіянні шкоди та на вимоги положень п.36.3 ст.36 Закону країни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, дане положення застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля (джерела підвищеної небезпеки).

Отже положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в даному випадку не можуть бути застосовані.

Таким чином, відповідач неправомірно застосував при розрахунку та виплаті страхового відшкодування позивачці положення п.36.3 ст.36 Закону, а тому є всі підстави для стягнення на користь ОСОБА_1 недоплаченої страхової виплати, пов`язані із втратою годувальника в розмірі 24 804,00 грн., відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, що стосується розподілу витрат на правову допомогу у справі, слід зазначити наступне.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у строки, передбачені ст. 141 ЦПК України, не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме доказів на підтвердження виконання послуг, розміру понесених витрат, відповідно, відсутні підстави для покладення їх на відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського В.І. задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника скасувати.

В цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, ) на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 24 804,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко