Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4671/18
Провадження №: 2/332/489/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2019 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді Мєркулової Л.О.
за участю секретаря Іванової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що з 02.07.2008 року по 31.05.2012 року позивач працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого наразі є акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до ст.ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У порушення вказаної норми, у день звільнення, йому виплата заробітної плати у повному обсязі здійснена не була.
Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що він має право на виплату йому середнього заробітку з 25.04.2012 року по 25.02.2018 року включно.
Відповідачем було надано довідку про розмір середньоденної заробітної плати за два місяці, що передують місяцю звільнення позивача у сумі 238,38 грн.
Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2012 року по 30.10.2018 року включно становить 1607 дні: 2012 рік - 149 дні; 2013 рік -251 день; 2014 рік -251 день; 2015 рік-250 день; 2016 рік251 день; 2017 рік248 днів; 2018 рік - 207 днів.
У такому разі, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 383 076,66 грн. (238,38 грн. * 1607 дні).
На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2012 року по 30.10.2018 року включно у сумі 383 076 грн. 66 коп., компенсацію втрати частини доходу у звязку із порушенням строку їх виплати у сумі 27 094 грн. 90 коп. та понесені ним на момент розгляду справи судові витрати.
В судовому засіданні позивач та його представник просять задовольнити позовні вимоги з підстав указаних в позові.
Представник відповідача проти позову заперечує з тих підстав, що позивач в установлений законом строк із позовними вимогами до суду не звернувся, свідомо, більше шести років вичікував із позовом та зараз намагається стягнути середній заробіток за всі ці роки та довести затримку у здійснені остаточного розрахунку.
Вислухавши сторони, дослідивши докази по справ, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.07.2008 року по 31.05.2012 року позивач працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступником якого наразі є акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до ст.ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
У порушення вказаної норми, у день звільнення, йому виплата заробітної плати у повному обсязі здійснена не була.
Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що він має право на виплату йому середнього заробітку з 25.04.2012 року по 25.02.2018 року включно.
Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
У п.п. 20, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
З урахуванням вказаних висновків Конституційного Суду України Верховний Суд України у постанові від 22.01.2014 року у справі № 6-159цс13 зазначив, що невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду.
Також у постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13 Верховний Суд України навів правові висновки, згідно із якими після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
При цьому середній заробіток розраховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно із абз. З п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Абз. З п. З Порядку № 100 встановлено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-1093цс15.
Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.
Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
На адвокатський запит Відповідачем було надано довідку про розмір середньоденної заробітної плати за два місяці, що передують місяцю звільнення Позивача у сумі 238,38 грн.
Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2012 року по 30.10.2018 року включно становить 1607 дні.: 2012 рік - 149 дні; 2013 рік -251 день; 2014 рік -251 день; 2015 рік-250 день; 2016 рік251 день; 2017 рік248 днів; 2018 рік - 207 днів.
У такому разі, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 383 076,66 грн. (238,38 грн. * 1607 дні).
Крім того, Позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою виплати розрахунку при звільненні, яка відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» мала бути виплачена Відповідачем відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, визначеному чинним законодавством.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Порядок та підстави компенсації регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», з метою реалізації якого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до п. 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. -
Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 визначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
09.11.2018 року Відповідачу було направлено адвокатський запит з проханням надати розрахунок суми компенсації втрати частини доходу у звязку із порушенням строку їх виплати та розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також повідомити коли їх буде виплачено.
Листом від 20.11.2018 року №2069 Відповідач повідомив що виплата сум компенсацій судом раніше не розглядалась, та є по суті новим спором, підкреслив, що на його думку Позивачу всі належні виплати вже були виплачені, чим підтвердив наявність спору та необхідність судового захисту прав пзивача.
Тому, суд вважає, що розрахунки позивача сум відшкодування середнього заробітку, компенсації втрати частини доходів, зроблені вірно і сумніву не викликають.
На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з порушенням термінів їх виплати
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 знайшов своє обґрунтування і тому підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 263- 265, 268 273,315, 354 ЦПК України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення сум компенсації втрати частини доходів, виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 31.05.2012 р. по 30.10.2018 р. включно у сумі 383 076,66 грн., стягнути компенсацію втрати частини доходу у звязку із порушенням строку їх виплати в сумі 27 094,90 грн. та судові витрати за правничу допомогу в сумі 2000 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Суддя Л.О.Мєркулова