Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1738/18

Номер провадження: 2/511/36/19

21 березня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В., за участю секретаря Кирилової І.В.
представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення авансу та стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь:
- суму авансу, наданого нею відповідачу за купівлю будинку у розмірі 8 400 доларів США, що на даний час в еквіваленті складає 222 348 гривен та 560гривен, загальна сума до стягнення складає 222 908гривен.;
- витрати на сплату судового збору у розмірі 2 229 гривен.
Свої вимоги мотивує тим, що 30.07.2008 році вона та ОСОБА_2 домовились, що позивач придбає у відповідача житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Цей правочин вони домовились здійснити за 22 000 доларів США, та вона того ж дня одразу ж передала відповідачу 5000 доларів США та пізніше 16.09.2008 року 3000 доларів США, як аванс на підтвердження її наміру купити будинок, про що отримала від ОСОБА_2 відповідні розписки. Всього від неї ОСОБА_2 отримав 8400 доларів США та 560грн.
В 2013 році вона звернулась знову до відповідача з питанням про оформлення документів на будинок. Відповідач повідомив їй, що він відмовляється від продажу будинку та запевнив її, що поверне отриманий аванс до 15.10.2017 року про що надав їй відповідну розписку.
Позивач вважає, що відповідач вчинив незаконні дії, і повинен повернути їй суму авансу у розмірі 8400 доларів США(що на даний час в еквіваленті складає 222 348 гривен) та 560грн. та відшкодувати їй кошти витрачені на сплату судового збору у розмірі 2 229 гривен.
Ухвалою суду від 20.08.2018 року було відкрито провадження по справі, в порядку загального позовного провадження та належним чином повідомлено відповідача (а.с.13).
Відповідач, будучи повідомленим належним чином в підготовчі засідання 18.09.2018 року (а.с.16-18) - не з`явився.
29.10.2018 року на адресу суду відповідачем була надана заява відповідно до якої він просив відкласти підготовче судове засідання, оскільки перебуває на лікуванні та просив долучити до матеріалів справи копію виписки №509 від 26.10.2018 року, копію УЗІ від 24.10.2018 року, копії знімків від 23.10.2018 року.(а.с.32-38).
27.11.2018 року відповідачем до суду була надана заява відповідно до якої він просив зупинити провадження по цивільній справі у зв`язку з його хворобою, про що надав відповідну довідку військово медичного клінічного центру Південного регіону про його перебування на стаціонарному лікуванні з діагнозом: тромб емболія гілок правої легеневої артерії. Інфаркт пневмонія S4 правої легені. Порушення ритму: постійна форма фібриляції передсердь, тахісистолічний варіант. СН ІІА стадії. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії 2 ступеню ризик 4. Підготовче судове засідання провести за його відсутністю.(а.с.45-46).
28.11.2018 року ухвалою суду за заявою відповідача провадження по справі зупинене до повного видужування відповідача ОСОБА_2 (а.с.48).
28.01.2019 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про поновлення зупиненого провадження по справі та долучення до матеріалів справи виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 17168 від 21.12.2018 року, заяву про отримання смс повідомлення від 22.01.2019 року.(а.с.49-52).
28.01.2019 року ухвалою суду провадження по справі поновлено та призначено чергове підготовче судове засідання.(а.с.54).
22.02.2019 року відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого він пояснив, що з його сторони відмови щодо продажу будинку не було, він чекав коли позивач наддасть йому всю суму за будинок, що по домовленості складала 22 000 доларів США. Так не оспорював і той факт, що ним були написані розписки, але в них відсутня інформація, що повернуті повинні бути саме ті кошти, які були надані позивачем за будинок. Тобто розписки від 15.11.2013 року не вбачається зв`язок з розписками від 30.07.2008 року та 16.09.2008 року, що вказує на відсутність підстав вважати, що сума вказана в розписці від 15.11.2013 року є авансом. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.(а.с.58-59).
27.02.2019 року ухвалою суду строки підготовчого судового засідання були продовженні та підготовче судове засідання закрито з призначенням справи до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.(а.с.64).
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав пояснення з підстав зазначених в позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що факт передачі в 2008 році позивачем йому коштів в сумі 5 тис та 3 тис доларів США за купівлю будинку та написання ним власноруч розписок він підтверджує. Але вказував, що гроші в сумі 400 доларів США та 560грн. не брав та розписок на таку суму не писав, а написана ним у 2013 році розписка на загальну суму у 8400 доларів США та 560грн. не має ніякої доказової бази та по неї він кошти повертати не повинен, оскільки вважав, що ОСОБА_3 ще винна йому кошти, так як саме з вини ОСОБА_3 ним не був проданий будинок. Вважав, що отримані кошти це завдаток за будинок, а не аванс, але вказане ніде не зафіксовано. Підтвердив, що в погашення боргу він ніяких грошей не повертав. Усі розписки писав власноручно, розписку від 15.11.2013 року писав адресовану не ОСОБА_3 та для себе вирішив, що він останній нічого не винен так як в 2013 році гроші у неї не брав. Він дійсно був власником будинку та розумів, що для продажу будинку необхідно оформити у нотаріуса угоду, але чекав, що позивач розрахується повністю в рахунок боргу, а гроші у неї брав в рахунок факту купівлі продажу. Наполягав, що отримав кошти в сумі 5 000 доларів США та 3000 доларів США, про що написав розписку. Другу розписку також написав він, але 400 доларів та 560грн. не брав, писав те, що казала ОСОБА_3 та щоб вона від нього відстала. Повертати кошти не має наміру, оскільки втратив на багато більше.
Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Згідно зі ст.525ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.570ЦК України завдатком є грошова сума чи рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Тобто внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати з договору, укладеного між сторонами.
Судом встановлено, що 30.07.2008 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовились, що позивач придбає у відповідача житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Цей правочин вони домовились здійснити за 22 000 доларів США, та позивач того ж дня одразу ж передала відповідачу 5000 доларів США та пізніше 16.09.2008 року 3000 доларів США, як аванс на підтвердження її наміру купити будинок, про що отримала від ОСОБА_2 відповідні розписки. Всього від неї ОСОБА_2 отримав 8400 доларів США та 560грн.
В 2013 році ОСОБА_3 звернулась знову до відповідача з питанням про оформлення документів на будинок. Відповідач відмовляється від продажу будинку та запевнив ОСОБА_3 , що поверне отриманий аванс до 15.10.2017 року про що надав їй відповідну розписку.
Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем кошти у розмірі 8 400 доларів США та 560 гривен є авансом, про що і вказується в самій розписці.(а.с.5).
Оригінали розписок були оглянуті судом під час судового розгляду та повернуті представнику позивача, оскільки жодного клопотання по ним суду заявлено не було.
На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.
Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.
Тобто, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов`язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.
Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону (ст. 657 ЦК України), між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачеві сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.
Так, з виниклих між сторонами правовідносин видно, що передана позивачем сума у розмірі 8400 доларів США та 560 гривен є авансом, який повинен бути повернений відповідачем, незалежно від того, з вини якої із сторін не відбулася угода купівлі-продажу житлового будинку.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 грошова сума в розмірі 8400 доларів США та 560 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.02.2013 року по справі №6-176цс12.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача авансу в розмірі 8400 доларів США та 560грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої, другої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету ОСОБА_4 України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у Постановах від 21.12.2016 року по справі №6-1672цс16 (№ 537/5098/15-ц, № в ЄДРСР 63839779), від 21.12.2016 року по справі № 6-2134цс15, від 8 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, від 01.03.2017 року по справі № 6-284цс17.
При цьому у Постанові від 21.12.2016 року по справі № 6-2134цс15, від 8 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16, Верховний Суд України окрім вищенаведеного також зазначає, що якщо у договорі передбачено інший порядок, суду слід з`ясувати сутність такого визначення.
Чинне законодавство не містить нормативного визначення поняття «девальвація». Відтак, визначення девальвації є доктринальним.
А відтак, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , підлягає сума авансу у розмірі 222 348 гривен, щодо до офіційного курсу долара США становить 8400 доларів США та 560 гривен, а всього підлягає до стягнення на загальну суму 222 908 гривен.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Крім того, згідно ст.. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню також судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2 229 гривен.
Керуючись ст. ст. 2,4,7, 8, 11,12,19, 76-81, 211, 258-259, 263-265, 293-294,315,352;354ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення авансу та стягнення - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , суму сплаченого авансу в розмірі 222 348 (двісті двадцять дві тисячі триста сорок вісім грн.), що є еквівалентом 8400 доларів США та 560 грн., а всього на загальну суму 222 908 (двісті двадцять дві тисячі дев`ятсот вісім) гривен.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 229 (дві тисячі двісті двадцять дев`ять) грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Роздільнянський районний суд Одеської області відповідно до п.15.5. Перехідних положень ЦПК України.
Повний текст рішення виготовлений 25.03.2019 року.

Суддя: О. В. Іванова