Справа № 486/1631/19
Провадження № 2/486/700/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 грудня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі ТОВ «Веллфін») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 33996,40 гривень та судового збору в сумі 1921 гривень.

Позов мотивує тим, що між фінансовою установою Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (далі - ТОВ «Веллфін») та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір позики. Згідно умов договору позивач позикодавець надав відповідачу позичальнику грошові кошти в сумі 800 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути суму коштів через 30 днів та сплатити відсотки за користування грошима. Відповідач умови договору не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 33996,40 гривень, яка складається з: 800 гривень заборгованість за основною сумою позики, 16719,60 гривень заборгованість за відсотками та 16476,80 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив суду заяву щодо підтримання позову та розгляду справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України».

За таких обставин відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення, про що постановлена відповідна ухвала.

Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків.

ТОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги, в тому числі з кредитування /а.с.13/. Надання коштів у позику здійснюється виключно за допомогою веб-сайту, тобто у електронному безготівковому вигляді. Переказ грошових коштів від позикодавця позичальнику здійснюється за допомогою електронних платіжних засобів, що надаються Фінансовою компанією «Вей фор пей» на підставі договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516 від 18 травня 2016 року /а.с.45-49/. Відповідно до зазначеного договору позивач позиціонує себе як кредитна установа.

Відповідно до п.2 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитна установа фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Така діяльність у відповідності до п.3 ч.1 ст.34 цього ж Закону підлягала обов`язковому ліцензуванню. Проте позивачем не надано доказів наявності у нього ліцензії на надання фінансових кредитів, а також не обґрунтована можливість здійснення такої діяльності без ліцензування.

Позивач зазначає, що договір позики був укладений 09 вересня 2016 року шляхом реєстрації відповідачем в особистому кабінеті та оформлення заявки на сайті Товариства відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». На підтвердження факту укладення договору позивач надав роздруківку електронної заявки на оформлення кредиту /а.с.27-33/, договору позики №71466 від 09 вересня 2016 року, підписаного електронно-цифровим підписом обох сторін /а.с.34-42/.

Відповідно до ст.100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Разом з тим учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Представником позивача в порушення ч.4 ст.100 ЦПК України не зазначено про наявність оригіналу у нього або іншої особи, тобто недотримано порядок подачі електронних доказів, крім цього відповідність поданих паперових копій оригіналам електронних доказів викликає сумнів, тому відповідно до ч.5 ст.100 ЦПК України такі докази суд до уваги не бере.

Відповідно до ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Фактичне укладення договору позики підтверджується позивачем листом ФК «Вей фор пей» від 30 серпня 2019 року /а.с.44/. Дослідивши вказаний лист, суд встановив, що у ньому йдеться про перерахування грошових коштів 09 вересня 2016 року у сумі 800 грн. Маркевичу Артему, номер картки повністю не зазначений. Інших доказів переказу коштів, взагалі доказів переказу та отримання коштів відповідачем суду не надано.

Суд погоджується з представником позивача стосовно того, що на операції по перерахуванню коштів через оператора послуг платіжної інфраструктури не розповсюджуються вимоги Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті №22 від 21.01.2004 року, проте вважає необхідним зазначити, що Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є обов`язковим до виконання не тільки банками, а й усіма учасниками платіжних систем. П.1.5, 1.6 ст.1 Закону визначено, що формуються документи на переказ, перераховуються гроші на рахунки на підставі документів, що підтверджують виконання операції із використанням електронного платіжного засобу, документи на переказ використовуються суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими компаніями або іншими установами учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи, що представником позивача безпосередньо у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи як малозначної у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, представник позивача не з`явився у судове засідання, незважаючи на ухвалу суду про відкриття провадження, де зазначено про розгляд справи з викликом учасників, повторно надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, суд вважає, що товариство розпорядилося своїми процесуальними правами на власний розсуд, у визначений законом та судом строк не подало доказів, які, на його думку, мають значення для розгляду справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Товариству з обмеженою відповідальністю «Веллфін» відмовити в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова