ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 638/8669/18

Провадження № 22-ц/818/2150/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Шестака О.І.,

у с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, після уточнення якого у листопаді 2017 року (а.с. 57-59) просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Lexus GX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , державний номер - НОМЕР_2 ; припинити право ОСОБА_2 на частку у вказаному вище спільному майні подружжя. Виділити у власність ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3 , державний номер - НОМЕР_4 ; припинити право ОСОБА_1 на частку в спільному майні подружжя - автомобілі Volkswagen Touareg .

В обґрунтування позову посилалася на те, що з 04.09.2004 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За цей час за спільні кошти подружжя було придбано квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3 , державний номер - НОМЕР_4 та автомобіль Lexus GX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , державний номер - НОМЕР_2 . Подружжя має право на поділ спільного сумісного майна незалежно від розірвання шлюбу. Порядок поділу майна, заявлений в уточненому позові, відповідає рівності часток подружжя та вартості заявленого майна.

ОСОБА_2 уточнений позов визнав, проти його задоволення не заперечував (а.с. 56).

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Lexus GX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , державний номер - НОМЕР_2 . Припинено право ОСОБА_2 на частку в спільному майні подружжя - вказаній вище квартирі та автомобілі. Виділено у власність в цілому ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3 , державний номер - НОМЕР_4 . Припинити право ОСОБА_1 на частку в спільному майні подружжя - автомобілі Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3 , державний номер - НОМЕР_4 . Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 50 % суми сплаченого судового збору, тобто 4405 грн. 40 коп.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявлені в позові квартира та два автомобілі придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі. У разі неподільності речей подружжя, вони можуть бути поділені між співвласниками в натурі за досягнутою між ними домовленістю. Відповідач уточнений позов визнав, тому він підлягає задоволенню, а позивачу належить повернути з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого нею судового збору.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнута заборгованість за договором позики від 26 серпня 2014 року у розмірі 5 782 884 грн. 60 коп. та 6 890 грн. судового збору. Розписка від 26 серпня 2014 року укладалась ОСОБА_2 з дотриманням вимог ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України (надалі СК України), тобто за письмовою згодою другого з подружжя, ОСОБА_1 За текстом розписки боргове зобов`язання ОСОБА_2 забезпечене за рахунок автомобілів: Lexus GX 460, державний номер - НОМЕР_2 , Porsche Panamera, державний номер НОМЕР_5 , Volkswagen Touareg, державний номер - НОМЕР_4 . В рамках виконавчого провадження по виконанню рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року на належні ОСОБА_2 автомобілі Lexus GX 460, Porsche Panamera , Volkswagen Touareg і квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт. Спору між ОСОБА_7 та його дружиною ОСОБА_1 щодо поділу майна фактично не існувало. На час ухвалення оскаржуваного рішення суду від 27 листопада 2018 року автомобіль Volkswagen Touareg вже було реалізовано в рамках виконавчого провадження.

ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що рішенням про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 не встановлено, що кошти, отримані ним в борг у ОСОБА_4 , були витрачені в інтересах сім`ї. Обізнаність ОСОБА_1 про отримання грошей у борг не свідчить про визнання нею обов`язку погашати заборгованість разом із колишнім чоловіком. До того ж до суду готується позов про визнання позики частково недійсною, оскільки ОСОБА_1 не пам`ятає, що б вона давала згоду на боргові зобов`язання чоловіка. При цьому вирішуючи питання про розподіл майна подружжя у суду немає обов`язку встановлювати наявність невиконаних боргових зобов`язань в одного з подружжя.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника, а також представників відповідача та апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, п.4 ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі

Як установлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_6 (а.с. 7).

За час перебування у шлюбі вони придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджує нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.10.2006 (а.с. 9-11). ОСОБА_2 16.08.2012 також набув права власності на автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3 , і 06.10.2015 - автомобіль Lexus GX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , державний номер - НОМЕР_2 , згідно довідки з Регіонального сервісного центру в Харківській області від 14.05.2018 року №31/20-2126 (а. с. 14).

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із дійсним позовом про розподіл майна подружжя 14.06.2018 (а.с. 2-3, 17).

Після уточнення позову 08.11.2017 (а.с. 57-59) просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Lexus GX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_1 , державний номер - НОМЕР_2 ; припинити право ОСОБА_2 на частку у вказаному вище спільному майні подружжя. Виділити у власність ОСОБА_2 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова НОМЕР_3 , державний номер - НОМЕР_4 ; припинити право ОСОБА_1 на частку в спільному майні подружжя - автомобілі Volkswagen Touareg.

ОСОБА_2 уточнений позов визнав і не заперечував проти його задоволення (а.с. 56).

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст. 206 ЦПК України).

Таким чином, закон не встановлює визнання відповідачем позову у якості безумовної підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову, і приймаючи відмову відповідача суд мав пересвідчитись, що таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Звертаючись із апеляційною скаргою, представник ОСОБА_4 посилався на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2017 року у цивільній справі № 638/5995/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 була стягнута заборгованість за договором позики від 26 серпня 2014 року у розмірі 5 782 884 грн. 60 коп. та 6 890 грн. судового збору (а.с. 89-90).

Укладення договору позики підтверджено розпискою від 26 серпня 2014 року, складеною ОСОБА_2 з дотриманням вимог ч.2 ст.65 СК України, тобто за письмовою згодою другого з подружжя, ОСОБА_1 (а.с. 88).

За текстом розписки боргове зобов`язання ОСОБА_2 забезпечене за рахунок автомобілів: Lexus GX 460, державний номер - НОМЕР_2 , Porsche Panamera, державний номер НОМЕР_5 , Volkswagen Touareg, державний номер - НОМЕР_4 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року у справі № 638/5995/16-ц на квартиру АДРЕСА_1 й автомобілі ОСОБА_2 . Lexus GX 460, Porsche Panamera , Volkswagen Touareg було накладено арешт (а.с. 87).

Постановою старшого державного виконавця від 27.04.2018 під час виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/5995/16-ц на все належне ОСОБА_2 майно, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено арешт (а.с. 93).

Постановою старшого державного виконавця від 25.09.2018 арешт з автомобіля Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_4 , було знято у зв`язку із його реалізацією та направленням коштів на погашення заборгованості перед ОСОБА_4 (а.с. 96).

Як убачається зі змісту статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в цивільній справі № 726/831/15-ц, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися при розгляді справ судами.

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із позовом про поділ майна подружжя після початку розгляду судом справи про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики. Майно, яке вона просила поділити в позові, виступало забезпеченням виконання боржником зобов`язань перед ОСОБА_4 І ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року на спірне майно подружжя було накладено арешт.

Зазначене, на думку суду, свідчить про зловживання особою своїм правом на захист та свідчить про фактичне бажання уникнути відповідальності за невиконання боргових зобов`язань.

Крім цього, як установлено судом, автомобіль, що був предметом поділу, на час ухвалення оскаржуваного рішення, а саме Volkswagen Touareg, державний номер - НОМЕР_4 , ОСОБА_2 вже не належав, оскільки був відчужений (а.с. 96-97).

Тому вирішивши спір з урахуванням наявності майна подружжя в натурі суд фактично поділив майно, яке жодному з подружжя вже не належало і грубо відступив від принципу рівності часток подружжя.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про ухвалення рішення суду при неповному з`ясуванні обставин, без залучення всіх заінтересованих осіб. Тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 належить задовольнити, рішення - скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

ОСОБА_1 при подачі позовної заяви сплатила 8 810 грн. судового збору (а.с. 1). ОСОБА_4 сплатив 13 215 грн. при подачі апеляційної скарги (а.с. 79).

Враховуючи викладене вище, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 8 810 грн. судового збору, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 по 6607 гривень 50 копійок судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 по 6607 (шість тисяч шістсот сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок судового збору з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний