ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9457/19 Справа № 212/9110/18 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Криворізька міська рада,

розглянувши порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Криворізької міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на ј частини квартири за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 23.09.2004 року на підставі договору дарування вона є власником 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 . З 1996 p. дарувальник ОСОБА_4 перебувала з батьком позивачки ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах. Після смерті батька в 2012 році, позивач проживала разом із ОСОБА_4 , яка хворіла та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач займалась похованням ОСОБА_4 , як члену її сім`ї видане свідоцтво про її смерть. Вона вважала, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , тому звернулась до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини, як спадкоємець четвертої черги за законом.

Постановою № 282/02-31 від 10.05.18 р. приватний нотаріус КМНО Бурлак P.O. відмовив їй в видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю факту родинних відносин. В постанові зазначено, що інші спадкоємці в ОСОБА_4 відсутні, станом на 10.05.2018 р. ніхто з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не звертався, спадкова справа після її смерті не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.11.2018 р дізналась, що станом на 01.11.2018 р. власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_6 , чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого остання прийняла спадщину, про що вказано в договорі дарування.

Вважаючи себе власником всієї квартири вона виконувала без обмежень обов`язки по утриманню всього житла, володіла та користувалась квартирою і відповідно до ст. 319 ЦК України, сплачувала і сплачує до цього часу платежі за всі комунальні послуги. Продовж 14 років, утримує цю квартиру, за власні кошти замінила в квартирі вікна, двері, сантехнічне обладнання, відкрито постійно користується нею з 2004 р. просила суд визнати за нею право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,82 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., власником якої зареєстрований ОСОБА_6 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що з 2004 року з часу дарування ѕ частини квартири увесь час відкрито користується усією квартирою, тому вважає, що на підставі ст.344 ЦК України має право на визнання права власності на ј її частину за набувальною давністю.

Вважає, помилковим що висновок суду про право власності на ј частину спірної квартири доньці ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , яка звернулась із заявою про прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло №Ж2516 виданого Житлово-комунальним господарством Виконкому Криворізької міської ради народних депутатів від 01.06.1994 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї ОСОБА_4 (т.1, а.с.4).

З актового запису про смерть № 2179 від 08.12.1995 р. видно, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2, а.с.3).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 1996 року спадкоємцем майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є його дружина - ОСОБА_4 , що мешкає в АДРЕСА_2 , спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 1/4 частини двохкімнатної частини квартири загальною площею 51,82 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , розташована на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Одна четверта частина квартири залишається відкритою до звернення до держнотконтори спадкоємця. Дане свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Герасимовою Л.С. (т.1 а.с.16).

Як видно з договору дарування частини квартири від 30 березня 2004 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 у власність 3/4 частини двокімнатної квартири, загальною площею 51,82 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет договору належить дарувальнику на підставі Свідоцтва №Ж2516 право власності на житло, виданого 01 червня 1994 року Криворізьким УЖКГ і Свідоцтва про право на спадщину за законом виданим 23.10.1996 року (т.1, а.с.12).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №4829298 від 23.09.2004 року, 3/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 30.03.2004 року за № 961983 (том №1, а.с.13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, (т.1, а.с.20).

ОСОБА_1 10 травня 2018 року звернулась до приватного нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. із в заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , проте отримала відмову у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини та документально не підтвердила місця проживання, реєстрації разом з померлою ОСОБА_4 , а також не надала документів, що підтверджують факт родинних відносин будь якої черги спадкування за законом. Згідно вказаної постанови інші спадкоємці відсутні, спадкова справа не заводилась. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 травня 2018 року є інформація про посвідчення заповіту від імені ОСОБА_4 Кмитівською сільською радою Коростишивського району Житомирської області від 04 травня 2004 року за Р.№ 6. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (т.1 а.с.23).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2018 року власником ѕ частин квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , власником ј частини квартири є ОСОБА_6 (т.1 а.с.24-26).

Згідно акту від 21.05.2018 року, складеного жильцями будинку №44 та засвідченого директором ТОВ «ЦЕНТРОБУД» вбачається, що ОСОБА_1 сумісно проживала однією сім`єю, вела спільне господарство, фінансово утримувала ОСОБА_4 до смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2004 року (т.1 а.с.24).

Згідно наданих позивачем копій квитанцій про сплату комунальних послуг за період з січня 2005 року по 2018 рік позивачем оплачувались витрати на сплату послуг, що надавались для обслуговування квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 58-110).

Як видно з матеріалів спадкової справи, наданої Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою №1327, що була заведена після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини 23.10.1996 року звернулась його дружина - ОСОБА_4 , а також 14.03.1996 року із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулась ОСОБА_7 , яка є рідною донькою померлого ОСОБА_6 , вказавши у своїй заяві, що вона приймає спадщину, що залишилась після смерті батька у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_2 та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. (том №2, а.с.6-13).

Згідно інформації Покровського районного у м. кривому Розі відділу РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20.08.2019 року відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актовий запис про смерть ОСОБА_7 - відсутній.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами добросовісності набуття частини спірного нерухомого майна ј квартири, як необхідної обставини для визнання за ним права власності за набувальною давністю, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника,

При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, як на підставу правомірності володіння майном посилалась на те, що спірна ј частка квартири, власником ѕ якої є позивач належали ОСОБА_4 , яка за життя подарувала ѕ частки квартири та мала намір подарувати ще ј її частку.

Проте, колегія суддів зауважує, що згідно відомостей, що містяться в матеріалах спадкової справи, наданої Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою №1327, що була заведена після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 видно, що із заявою про прийняття спадщини звернулась окрім дружини, ще й донька спадкодавця ОСОБА_6 - звернулась ОСОБА_7 , яка прийняла спадщину, що залишилась після смерті батька у вигляді ј частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. (том №2, а.с.6-13).

Однак, колегія суддів звертає також увагу, що відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис про смерть ОСОБА_7 - відсутній, проте вона не залучена до участі у справі, хоча позивачем ставиться питання про позбавлення саме її права володіння належної їй ј частини успадкованої квартири.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне положення міститься й у статті 321 ЦК України.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини ст.ст.548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяла на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 . Отже, ОСОБА_7 прийняла спадщину подавши державній нотаріальній конторі відповідну заяву, тому спірна ј частка квартири належить спадкоємцю.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачем доказам і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що впродовж тривалого часу позивач здійснює оплату за комунальні послуги, відкрито користується житлом, утримує його належному стані, колегією суддів не приймаються до уваги, тому що позивач є власницею ѕ частини спірної квартири та має обов`язок по її утриманню.

Відповідно до положення ст.344 ЦК України, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено в сукупності такі обставини, як законний об`єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність, натомість позивачем не доведено усіх необхідних ознак.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачем доказів і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність його вимог.

За таких обставин, передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю немає та з метою недопущення порушення права власності спадкоємця ОСОБА_7 , яка навіть не залучена до участі у справі, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: