Справа №463/7752/19
Провадження №4-с/463/32/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа старший державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталія Святославівна, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59108279 та зобов`язання старшого державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Стасюк Н.С. закінчити виконавче провадження № 59108279 з примусового виконання виконавчого листа № 463/3816/16-ц, виданого 14.12.2017р. Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 46777,39 грн. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги покликається на те, що на примусовому виконанні в Личаківському ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист, виданий Личаківським районним судом м. Львова у цивільній справі № 463/3816/16-ц про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 46777,39 грн. Банк пред`явив вказаний виконавчий лист до виконання у травні 2019р., хоча борг був погашений в добровільному порядку і за період з березня 2018р. по липень 2019р. на погашення заборгованості за кредитним договором нею сплачено 49 682,91 грн. З огляду на зазначене, 20.08.2019р. звернулась з відповідною заявою до державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, до якої долучила виписки по особовому рахунку. Разом з тим, державний виконавець відмовився закінчити виконавче провадження, вказавши, що з поданих документів не вбачається повного виконання рішення суду. Таку бездіяльність вважає неправомірною і тому просить в судовому порядку зобов`язати останнього закінчити виконавче провадження.

В судове засідання скаржник та заінтересовані особи не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Скаржник подала заяву про розгляд скарги у її відсутності. Заінтересовані особи причин неявки не повідомили. Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на зазначене, суд вважає можливим розглянути скаргу у відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 463/3816/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що 14.12.2017р. Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 46777,39 грн. (а.с.9). Як зазначено у цьому виконавчому листі, рішення суду набрало законної сили 30.06.2017р., однак до примусового виконання він був пред`явлений лише у травні 2019р. Постановою державного виконавця від 17.05.2019р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

При цьому, як вбачається з матеріалів цивільної справи № 463/3816/16-ц, стягнута рішенням суду заборгованість виникла у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору від 02.12.2015р. З відповідним позовом банк звернувся 16.08.2019р.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

На основі аналізу зазначених норм закону під час розгляду цивільних справ №202/4494/16-ц, № 310/11534/13-ц, № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, згідно якого роз`яснила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у спірних правовідносинах право банку нараховувати проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось 16.08.2016р., тобто з дня, коли банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання, звернувшись з відповідним позовом до Личаківського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Відповідно, сплачені після цієї дати кошти є такими, що направлені на погашення заборгованості, яка виникла станом на 16.08.2016р.

Як вбачається з виписки по картці/рахунку (а.с.32-36), за період з 21.03.2018р. по 31.07.2019р. сума надходжень становила 49 682,91 грн., що перевищує суму заборгованість, яка стягнута рішення суду. При цьому, згідно цієї ж виписки, витрати за цей період становлять 26 740,32 грн. та складаються виключно з процентів за користування кредитом та штрафу. Оскільки право на нарахування процентів та неустойки у банку припинилось, кошти в сумі 49 682,91 грн. слід було зарахувати безпосередньо в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно, слід вважати, що рішення суду виконане в повному обсязі.

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З відповідною заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду скаржник звернулась до Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 20.08.2019р. (а.с.10).

Разом з тим, всупереч наведеним вище висновкам листом від 05.09.2019р. (а.с.11) скаржнику було відмовлено у задоволенні такої заяви, що свідчить про допущення противної бездіяльності в частині невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, скаргу слід визнати обґрунтованою і у відповідності до вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України, зобов`язати старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталію Святославівну, або іншу посадову особу Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод ОСОБА_1 , закінчити виконавче провадження № 59108279 з примусового виконання виконавчого листа № 463/3816/16-ц, виданого 14.12.2017 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 46 777,39 грн. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням.

Крім того, відповідно до ст. 453 ЦПК України, слід роз`яснити державному виконавцю, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 260, 447, 450, 451, 453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталії Святославівни щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 59108279 з примусового виконання виконавчого листа № 463/3816/16-ц, виданого 14.12.2017 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 46 777,39 грн. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням.

Зобов`язати старшого державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасюк Наталії Святославівни, або іншу посадову особу Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод ОСОБА_1 , закінчити виконавче провадження № 59108279 з примусового виконання виконавчого листа № 463/3816/16-ц, виданого 14.12.2017 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 46 777,39 грн. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 04.12.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.