Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

місто Київ

справа № 750/1535/17

провадження № 61-28701св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадиров В`ячеслав Володимирович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2017 року у складі судді Карапута Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2017 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Лакізи Г. П., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 09 лютого 2017 року звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) про визнання дійсним укладеного 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу (депозиту)

№ 008-24504-090215 «Найкращий від Миколая» у гривнях; визнання за ОСОБА_1 права на відшкодування заборгованості за вкладом згідно з укладеним 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу (депозиту) № 008-24504-090215 «Найкращий від Миколая» у гривнях, у розмірі 200 000, 00 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 008-24504-090215 «Найкращий від Миколая» у гривнях, відповідно до умов якого банк того ж дня залучив, як розміщений ОСОБА_1 депозит, суму у розмірі 200 000, 00 грн на строк до 08 серпня 2015 року. ОСОБА_1 отримав листа від 01 жовтня 2015 року від ПАТ «Дельта Банк», яким позивача повідомлено про те, що договір є нікчемним відповідно до положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 07 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» повідомило ОСОБА_1 про те, що його включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, лише в частині відсотків, нарахованих на умовах договору на суму здійсненого позивачем вкладу 2 043, 15 грн.

Вважаючи договір банківського вкладу дійсним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач та третя особа заперечували проти задоволення позову, посилаючись на правила пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дійсним укладений 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозиту) № 008-24504-090215 «Найкращий від Миколая» у гривнях. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено наявності у будь-яких інших осіб, крім представників Фонду за посадою та уповноважених осіб останнього, повноважень щодо повідомлення сторін договорів, зазначених у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів. Проте повідомлення підписано представником ПАТ «Дельта Банк» за довіреністю Сичевською Ю. К. , обсяг повноважень якої щодо представництва Фонду у відносинах з третіми особами, у тому числі з позивачем, цим повідомленням не було застережено. Також суд першої інстанції зазначив, що серед перелічених у частині третій статі 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав нікчемності правочину обставин щодо укладеного позивачем договору не існувало, оскільки договором не передбачалося здійснення платежу чи передачі іншого майна з метою надання ОСОБА_1 переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Зважаючи на наведене, суд першої інстанції зробив висновок, що договір банківського вкладу укладений із дотриманням вимог законодавства України.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та додатково зазначив, що відсутні заборони на відкриття депозитного вкладу шляхом безготівкового перерахування коштів з поточного рахунку однієї фізичної особи-резидента на рахунок іншої фізичної особи-резидента, що відкриті в одному банку.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку у серпні 2017 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2017 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про дійсність договору банківського вкладу є необґрунтованими, судами неправильно застосовано до спірних правовідносин правила статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Банк зазначає, що правочин є нікчемним в силу закону, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не приймають додатково рішення про його нікчемність, а лише виявляють та забезпечують таке виявлення, фіксують такий факт. Також ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вимоги пункту 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, яким встановлено, що кошти на вкладний (депозитний рахунок) фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Оскаржуваний договір також укладений з порушенням пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради директорів АТ «Дельта Банк» (протокол від 20 березня 2013 року № 14, далі - Правила), відповідно до якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

Також банк зазначає, що договір банківського вкладу порушує публічний порядок України, а додаткова угода свідчить про надання банком позивачу переваг перед іншими вкладниками.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 просив касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилити, оскаржувані судові рішення залишити без змін.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 008-24504-090215 «Найкращий від Миколая» у гривнях, відповідно до якого банк того ж дня залучив як розміщений ОСОБА_1 депозит суму у розмірі 200 000, 00 грн на строк до 08 серпня 2015 року. Також між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору банківського вкладу, відповідно до умов якої сторони домовились пункт 1.8 статті 1 договору викласти в такій редакції: «1.8 Зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або шляхом перерахування з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. Виключно для цілей цього договору сторони домовились, що пункту 5.11. Правил до відносин, що виникають на підставі цього договору, не застосовуються. У разі якщо в день укладання сторонами цього договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений». Для цілей зазначеного договору банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 відповідно до пункту 1.6 договору банківського вкладу (депозиту) .

Грошові кошти внесено позивачем на відкритий банком вкладний рахунок № НОМЕР_1 на умовах щомісячного нарахування банком процентів на зазначену суму із розрахунку 13 % річних. Згідно з пунктом 1.9 укладеного між сторонами договору нараховані проценти за вкладом мали виплачуватися щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що наступає за місяцем, в якому проценти були нараховані відповідно до умов цього договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися із використанням електронних платіжних засобів, відкритий на ім`я вкладника в установі банку.

02 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» банк віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 квітня 2015 року № 71 та від 03 серпня 2015 року № 147 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на шість місяців та в подальшому продовжено строки її здійснення до 02 жовтня 2015 року включно.

02 жовтня 2015 року постановою Національного банку України № 664 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181.

ОСОБА_1 09 лютого 2015 року уклав з банком договір банківського вкладу № 008-24504-090215 з відкриттям депозитного рахунку, кошти надійшли безготівковим переводом.

Згідно з протоколом від 15 вересня 2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» затверджено результати перевірки, якими виявлено правочини з вкладними операціями, які є нікчемними відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Листом від 23 вересня 2015 року за підписом представника ПАТ «Дельта Банк» за довіреністю Сичевською Ю. К. , ОСОБА_1 повідомлено про те, що укладений договір є нікчемним в силу норм статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

07 липня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено, що його включено до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, лише в частині відсотків, нарахованих на умовах договору на суму здійсненого позивачем вкладу, що становить 2 043, 15 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України 2004 року, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Верховний Суд врахував, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом чи договором.

Такий спосіб захисту, як визнання договору дійсним може бути застосований судом виключно в окремо визначених цивільним законодавством випадках. Зокрема, за правилами частини другої статті 215 ЦК України у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Аналіз норм § 2 глави 17 розділу IV Книги першої ЦК України дає підстави для висновку, що договір може бути визнано дійсним судом у разі, наприклад: недодержання вимоги щодо письмової форми правочину (частина друга статті 218 ЦК України); недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину (частина друга статті 219 ЦК України); недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору (частина друга статті 220 ЦК України); вчинення правочину малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності (частина друга статті 221 ЦК України); вчинення правочину без дозволу органу опіки та піклування (частина друга статті 224 ЦК України); вчинення правочину недієздатною фізичною особою (частина друга статті 226 ЦК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, наведеного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, а тому оскаржувані рішення судів не відповідають вимогам законності та обґрунтованості.

Ухвалюючи рішення, суди у мотивувальній частині мають наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Якщо суд встановив, що позивач обрав спосіб, що не передбачений законом чи договором, інші обставини для вирішення справи не мають значення, а тому суд не має повноважень надавати їм правову оцінку та робити відповідні висновки.

Зважаючи на наведене, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд дійшов переконання, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дійсним договору банківського вкладу відмовити повністю.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко