РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2019 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Мороз Т.М.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Руль М.І.,

секретаря судового засідання - Крейс О.М.,

розглянувши в залі суду м. Кобеляки в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Лукич О.В. , Кобеляцька місцева прокуратура про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кобеляцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 20.01.2016 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження по факту крадіжки з реєстратури Кобеляцької ЦРЛ амбулаторної картки, виданої на його ім`я. В даному кримінальному провадженні він є потерпілим. Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ним неодноразово направлялися клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій. Однак, незважаючи на те, що слідчим вони були задоволенні, жодні слідчі (розшукові) дії проведені не були. Також ним оскаржувалися постанови слідчого про відмову у задоволенні поданих ним клопотань, які слідчим суддею були скасовані. Також ним направлялося клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді було визнано незаконною бездіяльність слідчого щодо ненадання йому матеріалів для ознайомлення. Також дане кримінальне провадження неодноразово закривалося постановою слідчого, які були скасовані як необґрунтовані. Дане беззаперечно доводить те, що слічим СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукичем О .В . постійно вчиняється незаконна бездіяльність у частині невиконання усіх необхідних слідчих дій для завершення досудового розслідування, допускається невиконання судових рішень та продовжуються прийматися незаконні процесуальні рішення, через що вони постійно скасовуються судом, внаслідок чого затягується розслідування даної справи. Вказана бездіяльність слідчого спричиняє йому значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав, яке триває протягом 36 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настої, нервозності та дратівливості. Він вимушений витрачати значну кількість свого вільного часу на написання заяв, клопотань, скарг, явку у судові засідання, що порушує його звичний спосіб життя. Посилаючись на ст.ст. 1174, 1176, 1167 ЦК України прохає стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету на його користь моральну шкоду в розмірі 150228 грн. Розмір заподіяної йому моральної шкоди ним визначена з урахуванням Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ч.1 ст. 8 ЦК України.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань №23» в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11.04.2019 до участі в справі залучено як співвідповідача Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29.05.2019 до участі в справі залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - слідчого Лукича Олександра Володимировича та Кобеляцьку місцеву прокуратуру.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.06.2019 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , його представник - адвокат Руль М.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та прохали їх задовольнити.

Представники відповідачів: Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, причини неявки суд не повідомили

Представник відповідача : Головного управління Національної поліції в Полтавській області надав суду відзив, в якому прохав справу розглядати за його відсутності.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - слідчий Лукич О.В та Кобеляцька місцева прокуратура, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, причини неявки суд не повідомили.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, що не було доведено позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві є безпідставними і нічим не доведеними. Також ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який би міг підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів обґрунтування заявленого розміру відшкодування. Крім того, визнання процесуальних рішень слідчого протиправними не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскарження ОСОБА_1 дій слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функції досудового розслідування в порядку кримінального судочинства і це не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. У задоволенні позову прохали відмовити.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Руль М.І., дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 00000023 прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 21.01.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що що невстановлена особа викрала з реєстратури Кобеляцької ЦРЛ амбулаторну картку на ім`я ОСОБА_1 ві висновок про проходження останнім медичної комісії 12.05.2004. Правова кваліфікація ч.1 ст. 357 К України.

В даному кримінальному провадженні позивач ОСОБА_1 є потерпілим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування слідчим здійснювалися слідчі (розшукові дії) за клопотанням позивача, зокрема було допитано як свідка, а пізніше як потерпілого ОСОБА_1 (неодноразово), свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ін.. Також слідчим направлялися відповідні запити до Кобеляцької ЦРЛ, Кобеляцького ЦП МСД , на які були отримані відповіді.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 15.08.2016 скасовано постанову слідчого від 26.05.2016 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 в даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.05.2017 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій та у відмові в проведенні слідчих (розшукових дій).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.11.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області розглянути подане 15.08.2017 року ОСОБА_1 клопотання.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.11.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області розглянути подане 16.08.2017 року ОСОБА_1 клопотання.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.07.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 16.08.2017 про проведення по справі слідчих дій скасовано.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 18.07.2017 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання від 15.08.2017 про проведення по справі слідчих дій скасовано.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04.04.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконною бездіяльність слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Лукича О.В. щодо не ознайомлення Палька О.А. з матеріалами кримінального провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24.05.2018 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, що полягала у невиконанні ухвал слідчого судді.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16.10.2018 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, в зв`язку з поданою ним заявою про залишення скарги без розгляду.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.11.2018 скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого від 22.05.2018 про закриття кримінального провадження № 90000014 в кримінальному провадженні № 0000023 скасовано.

Щодо не ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами кримінального провадження, то суд зазначає, що слідчим Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області від 25.02.2019 було направлено позивачу лист із погодженням дати ознайомлення з матеріалами справи - 05.04.2019, однак відповідь від ОСОБА_1 не надходила.

Постановою начальника СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області від 27.02.2019 слідчого Лукича О.В. відсторонено від проведення досудового розслідування даного кримінального провадження.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року).

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює опреативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначає бездіяльність слідчих в частині неналежного виконання своїх обов`язків та довготривале здійсненням досудового розслідування кримінального провадження № 0000023, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1167, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги щодо відшкодування моральної шкоди тривалою бездіяльністю відповідача, що полягає у не проведенні слідчих дій, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування, відсторонення слідчого Лукича О.В. від проведення досудового розслідування кримінального провадження та визнання незаконною бездіяльність слідчого у ненаданні йому матеріалів кримінального провадження на ознайомлення. Однак вказані обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, які, з огляду на зміст ст.ст.1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України та змісту його позовних вимог, свідчили б про наявність підстав для задоволення позову.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 641/2328/17.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчими клопотання ОСОБА_1 задовольняються, направляються відповідні запити з метою встановлення певної інформації, даються доручення на проведення слідчих (розшукових) дій. Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури відповідно до вимог ст.308КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим розумних строків, притягнення винних осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Визнання незаконною бездіяльність слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області щодо не ознайомлення позивача з матеріалами кримінального провадження не є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішення слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1167, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом із тим на підтвердження своїх вимог позивачем зазначено лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про незаконність дій (бездіяльність) органів досудового розслідування.

Тому враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Суддя

Суддя