Справа № 191/2773/17
Провадження № 2/191/1316/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кухар Д.О.

за участю секретаря Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 191/2773/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ј частку квартири в порядку спадкування обовязкової частини у спадщині,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 14.01.2017 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. 15.05.2012 року ОСОБА_3 залишила заповіт на її імя на все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі на все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач прийняла, згідно із ст.1269 ЦК України, так як у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач звернулася до державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно спадкодавця. Але нотаріус відмовив їй у його видачі у звязку з тим, що вона не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. Дійсно, оригінал правовстановлюючого документу-договору дарування квартири, посвідченого 20 серпня 2001 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованого в Синельниківському бюро технічної інвентаризації, на підставі якого квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3, у позивача відсутній. Але збереглася копія вищезазначеного правовстановлюючого документу.

У звязку з цим, позивач просить визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 51,6 кв.м., житловою 28,3 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка настала 14 січня 2017 року.

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на ј частку квартири в порядку спадкування обовязкової частини у спадщині. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 14.01.2017 року померла її мати - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою : АДРЕСА_5. Після смерті матері позивач у відповідності до вимог ст.ст. 1269,1270 ЦК України у встановлений законом 6-місячний строк після смерті спадкодавця нотаріусу заяву про прийняття спадщини (у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України позивач, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається такою, що прийняла спадщину і без такої заяви).

Постановою від 07.07.2017 року державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою : АДРЕСА_6, у звязку з тим, що померла ОСОБА_3 усе належне їй рухоме та нерухоме майно, а також усе, що їй буде належити на день смерті, заповіла ОСОБА_1. Таким чином на думку нотаріуса (помилкову на її погляд) даним заповітом ОСОБА_3 позбавила права на спадкування усіх інших осіб, крім ОСОБА_1 У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти покійної, в даному випадку позивач - ОСОБА_2. Інші діти покійної - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на момент смерті спадкодавця померли. З 24.09.2009 року на момент відкриття спадщини і на теперішній час позивач є інвалідом 3 групи, а тому має право на ј частку спірної квартири.

У звязку з цим, позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право приватної власності на ј частку квартири, розташованої за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 29/2, загальною площею 51,6 кв.м., житловою 28,3 кв.м., в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3, яка настала 14.01.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Що стосується зустрічних позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права приватної власності на ј частку квартири в порядку спадкування обовязкової частини у спадщині, то у їх задоволенні просили відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обовязкова частка). ОСОБА_2 вважає себе повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця, зазначає в позові, що є інвалідом третьої групи з 24.09.2009 року і на теперішній час, а найголовніше, що була інвалідом третьої трупи на час відкриття спадщини. Однак, непрацездатність спадкоємця для отримання обовязкової частки у спадщині на підставі ст.1241 ЦК України повинна бути доведена в момент відкриття спадщини (ВССУ від 26 квітня 2016 року у справі №204/8193/2014-ц). Так, ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи з 8 серпня 2017 року, що підтверджується документально. Але вона не надала суду чіткі документи, які підтверджують її повну та безповоротну непрацездатність на момент смерті її матері (спадкодавця), а саме на 14 січня 2017 року. Тобто ОСОБА_2 не довела того, що вона на момент смерті своєї матері була непрацездатною особою. Також, суду не надано доказів того, що ОСОБА_2 була інвалідом та отримувала пенсію станом на січень 2017 року (на момент відкриття спадщини). Відомо, що третя група інвалідності встановлюється строком на один рік, так як стан здоровя може покращитись і інвалідність може бути знята. ОСОБА_2 повинна періодично оглядатись для підтвердження її інвалідності або її зняття. Але вона не надала суду доказів про те, що їй була встановлена група інвалідності саме на час відкриття спадщини. Таким чином, ОСОБА_2 не довела в судовому засіданні, що на час смерті своєї матері (на час відкриття спадщини) вона була інвалідом, отримувала пенсію по інвалідності, і була непрацездатною особою, а тому відсутні підстави, передбачені ст.1241 ЦК України, для визнання її такою, що має право на обовязкову частку у спадщині.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради в судове засідання не зявився, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Представник позивача по зустрічному позову свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Що стосується позовних вимог ОСОБА_1, то даний позов визнав частково, оскільки ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.1 ст.1241 ЦК України має право на половину частки спадкового майна (обов'язкова частка), так як остання на момент відкриття спадщини і на теперішній час є інвалідом третьої групи. ОСОБА_1 також має право на частку у спадковому майні.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника за первісним позовом та представника за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, надані письмові докази, та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

14.01.2017 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 738496.

Згідно копії договору дарування від 20.08.2001 року, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 квартиру № 2, що знаходиться за адресою : вул. миру,29 у м. Синельникове Дніпропетровської області, жилою площею 28,3 кв.м..

15.05.2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі ве те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_1. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 544.

Згідно копії довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» № 845 від 21.07.2017 року, квартира, яка розташована за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 29/2 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 20.08.2001 року. Загальна площа : 51,6 кв.м., житлова площа : 28,3 кв.м..

Постановою державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 21.07.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця у звязку з тим, що не надані правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_7.

Постановою державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 07.04.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру № 2, яка знаходиться за адресою : Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру,29, у звязку з тим, що ОСОБА_2 не має права на спадкування після смерті її матері ОСОБА_3, так як заповітом від 15.05.2012 року ОСОБА_3 позбавила права на спадкування усіх інших осіб, крім ОСОБА_1

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія ІІ-УР № 930138, вбачається, що її батьками є : «батько ОСОБА_9», «мати ОСОБА_3».

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-КИ № 447680, 11.01.1979 року ОСОБА_10 та ОСОБА_8 уклали шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : «Астахова».

Відповідно довідки від 29.08.2017 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Дніпровському приміському обєднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області Синельниківському відділі і отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи. Дата настання інвалідності 24.06.2009 року.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА, № 723359 ОСОБА_2 з 08.08.2017 року встановлена ІІІ група інвалідності строком до 01.09.2018 року. Дата чергового переогляду 08.08.2018 року.

В матеріалах спадкової справи № 84/2017 до майна померлої 14.01.2017 року ОСОБА_3 містяться заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

Також, в матерілах спадкової справи міститься копія заповіту від 25.01.1989 року, згідно якого ОСОБА_3 все належне їй майно заповідала ОСОБА_2. Даний заповіт посвідчений державним нотаріусом Синельниківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 104.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено відкриття спадщини внаслідок смерті особи та часом відкриття спадщини є день смерті особи. Останнє місце проживання спадкодавця є місцем відкриття спадщини, що передбачено ч.1 ст.1221 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст.1223 ЦК України).

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.19 зазначив, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 прийняли спадщину відповідно до вимог закону. Оскільки ОСОБА_3 15.05.2012 року залишила на імя ОСОБА_1 заповіт на все належне їй майно, а саме на квартиру АДРЕСА_8, а ОСОБА_2 є донькою померлою ОСОБА_3 і на момент відкриття спадщини була непрацездатною особою пенсіонером, інвалідом третьої групи, що підтверджується наданими позивачем копіями довідки УПФУ, довідкою до акта огляду МСЕК,, то суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ѕ частки квартири АДРЕСА_9; визнати за ОСОБА_2 право приватної вланості на ј частку квартири АДРЕСА_9.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

На підставі викладеного та ст.ст. 1216,1217,1220,1221,1222,1223,1233,1235,1261,1268, 1241,1267 ЦК України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 78, 206, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право приватної власності на ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ј частку квартири в порядку спадкування обовязкової частини у спадщині задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності на ј частку квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: ОСОБА_11