Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1762/19
Номер провадження: 2-в/225/13/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області заяву ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк»), заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновлення втраченого судового провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Уповноважений представник заявника звернувся до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, мотивуючи її тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 06.12.2011 по цивільній справі №2-2141/11 з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 213 684 грн. 36 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки відмовити. Зазначене рішення набуло законної сили 16.12.2011 року, 12.01.2012 року були видані виконавчі листи про стягнення зазначених сум з кожного відповідача. В подальшому вищевказані виконавчі листи були направлені до примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку.

На теперішній час територія м.Донецька є тимчасово окупованою, непідконтрольною України, тому заявник звернувся до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-2141/11, що знаходилось в провадженні Ленінського районного суду м. Донецька для подальшого звернення до суду з заявами про видачу дублікатів виконавчих листів.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 дана позовна заява підлягає розгляду Дзержинським міським судом Донецької області.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не надали, тому суд розглядав справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення, або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно ст. 489 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно ч.ч.1,2 ст.493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Факт ухвалення відповідного рішення, його зміст, підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Донецька з Єдиного державного реєстру судових рішень.

При вирішенні питання про часткове відновлення втраченого судового провадження в частині ухвалення 06.12.2011 Ленінським районним судом м. Донецька рішення про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, судом відповідно до вимог ст.494 ЦПК України були досліджені матеріали з втраченого судового провадження, а саме: копія повного тексту рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 06.12.2011 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Інших документів, які містилися в матеріалах втраченого судового провадження, сторони суду не надали.

Зважаючи на те, що наявні в справі про відновлення втраченого провадження в частині ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором представлені копії документів є належними та достатніми для відновлення втраченого провадження, суд, перевіривши зібрані матеріали, доходить висновку про необхідність часткового відновлення втраченого провадження, саме в частині ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 60, 258, 259, 488, 489, 493, 494, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Частково відновити втрачене судове провадження по цивільній справі №2-2141/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором, в частині ухвалення 06.12.2011 Ленінським районним судом м. Донецька рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки.

Вважати установленим зміст відновленого рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 06.12.2011 по цивільній справі №2-2141/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки (повний текст) в наступній редакції:

«

Справа № 2-2141/11

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2011 року Ленінський районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Шестопалової Я.В.

при секретарі: Колесник А.О.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_4

відповідачів: ОСОБА_1, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Донецька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк»до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначивши, що 28.12.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір №15-93/36-10655/06 у розмірі 31 000,00 доларів США у строк до 27.12.2026 року. 12.04.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір застави №15-94/36-2550/07 відповідно до умов якого передана у заставу трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. 28.12.2006 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки №15-94/36-9317/06 відповідно до умов якого останній поручається перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором. ОСОБА_3 на 15.02.2011 року загальна сума заборгованості перед позивачем складає 254 690,14 гривень. Згідно до умов кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових зобовязань за кредитним договором позивач має право вимагати від відповідача достроково повернення частини позики. Оскільки в добровільному порядку відповідачі не виконують умови кредитного договору та не сплачують заборгованість, позивач був вимушений звернутися до суду з позовною заявою. Просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 254 690,14 гривень, а також державне мито у розмірі 1700 гривень та витрати інформаційнотехнічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Відповідачка ОСОБА_1 звернулась з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач порушив ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»згідно з яким перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, таким чином відповідач ввів в оману позивача. Також зміст правочину суперечить нормам ЗУ «Про страхування»оскільки сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, у тексті договору банк позбавляє позичальника права вільно вибирати страхову компанію для укладання договорів страхування. Проаналізувавши умови кредитного договору банк посягає на свободу волевиявлення при укладанні цивільних угод, банк намагається відмінити право надане законом щодо захисту персональної інформації клієнта, банк вимагає великі штрафи за реалізацію законного права на вільне волевиявлення при укладанні правочину. Також позивач зазначив, що наслідком укладання кредитного договору стало обмеження можливості позичальника мати не заборонені законом цивільні права. Відповідно до ст.. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обовязки є нікчемним. У звязку з чим просила суд визнати недійним кредитний договір №15-93/36-10655/06 від 28.12.2006р. укладений між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_1, зобовязати відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Відповідачка надала до суду уточнену зустрічну позовну заяву, згідно з якою просила суд визнати недійним кредитний договір №15-93/36-10655/06 від 28.12.2006р. укладений між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_1, зобовязати відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості, яка складає 25 810 доларів США у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при укладанні договору поруки сторонами були погоджені умови за договором поруки №15-94/36-9317/06 від 28.12.2006р. Всупереч вимогам договору поруки відповідач не повідомив позивача про наявність заборгованості, не пропонував погасити існуючу заборгованість. Замість належного виконання умов договору поруки, відповідач надіслав поручителю вимогу про дострокове повернення всього кредиту та нарахованих відсотків. Негайне витребування у позивача всієї суми кредиту є порушенням його права та істотними порушенням умов договору поруки. У звязку з чим просив суд розірвати договір поруки №15-94/36-9317/06 від 28.12.2006р., укладений між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_2, ОСОБА_1

Ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 12.10.2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки обєднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційнийбанк»до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_4 первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, та зазначив, що відповідачами порушені умови страхування мана та життя, перша прострочка за кредитним договором по тілу кредиту відбулась у травні 2009р., перша прострочка за відсотками відбулась у квітні 2009 року. Останній платіж за кредитним договором був у грудні 2010 року, після цього відповідачі не виконували зобовязання за кредитним договором, останній договір страхування майна був укладений у грудні 2010 року. 02.04.2010р. був направлений лист з вимогами застрахувати життя. Просив суд задовольнити та стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 254 690,14 гривень, а також державне мито у розмірі 1700 гривень та витрати інформаційнотехнічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, зустрічні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові, та зазначила, що у 2009 році вона не змогла сплатити всю суму за кредитним договором через інфляцію. З січня 2011 року вона перестала сплачувати суму за кредитом оскільки у січні 2011 року їй подзвонили представники банку та сказали, що вони звертаються до суду з позовом, після чого вона також не застрахувала майно за договором страхування. Просила суд зустрічні позовні вимоги задовольнити, визнати недійним кредитний договір №15-93/36-10655/06 від 28.12.2006р. укладений між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_1, зобовязати відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову, зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові, просила суд задовольнити, розірвати договір поруки №15-94/36-9317/06 від 28.12.2006р., укладений між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_2, ОСОБА_1

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 28.12.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір №15-93/36-10655/06 у розмірі 31 000,00 доларів США у строк до 27.12.2026 року.

Відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобовязання за кредитним договором щодо його погашення, що підтверджується матеріалами справи, а тому позивач має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України - якщо у зобовязанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін).

Відповідно до ст.1054 ч.2 та ст. 1050 ч.2 Цивільного кодексу України, наслідками порушення відповідачем зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

ОСОБА_3 на 15.02.2011 року загальна сума заборгованості перед позивачем складає 254 690,14 гривень, з яких: загальна сума заборгованості за позикою 25 810,92 доларів США, що в еквіваленті складає 205 029,04 гривень, сума заборгованості за процентами по 17.02.2011 р. включно 880,42 доларів США, що в еквіваленті складає 6993,62 гривень, пеня за кожен день прострочення за позикою 134 доларів США, що в еквіваленті складає 1064,43 гривень, пеня за кожен день прострочення за процентами 75,19 доларів США, що в еквіваленті складає 597,27 гривень, штраф за невиконання зобовязань згідно п.4.2.8 договору 5162,18 доларів США, що в еквіваленті складає 41005,78 гривень, штраф за невиконання зобовязань згідно п.4.2.10 кредитного договору 5162,18 доларів США, що в еквіваленті складає 41005,78 гривень.

Відповідно до п.4.2.8 кредитного договору не пізніше дати отримання першого трансу за кредитом за рахунок власних коштів застрахувати квартиру на користь банку від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування, та надати останньому страховий поліс або інший документ, що підтверджує факт страхування квартири (або їх копії). Враховуючи, що договір страхування укладається терміном не більше одного року, щорічно на протязі дії цього договору, не пізніше, чим в день припинення дії попереднього договору страхування здійснювати укладання нового договору страхування квартири на тих же умовах та своєчасно сплачувати страховій компанії всі передбачені договором страхування платежі, а в разі невиконання позичальником цього зобовязання, достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами.

Відповідно до п.4.2.10 кредитного договору на протязі дії цього договору щорічно, не пізніше чим день припинення попереднього договору страхування життя позичальника, який укладений згідно п.п.4.2.9 цього договору, за рахунок власних коштів здійснити укладання нового договору страхування життя позичальника на тих же умовах та своєчасно і в повному обсязі вносити страхові платежі на користь страхової компанії, а в разі невиконання позичальником вказаної умови достроково погасити заборгованість по кредиту та процентам.

Відповідно до п.5.5 кредитного договору за невиконання прийнятих на себе зобовязань, передбачених п.п.4.2.5, та/або п.п.4.2.6 та/або п.п.4.2.7 та/або п.п.4.2.8 та/або 4.2.9 та/або 4.2.10 позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості за кожний випадок невиконання.

12.04.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір застави №15-94/36-2550/07 відповідно до умов якого передана у заставу трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором бо законом.

28.12.2006 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки №15-94/36-9317/06 відповідно до умов якого останній поручається перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову(субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач просить суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 254 690,14 гривень, з яких: загальна сума заборгованості за позикою 25 810,92 доларів США, що в еквіваленті складає 205 029,04 гривень, сума заборгованості за процентами по 17.02.2011 р. включно 880,42 доларів США, що в еквіваленті складає 6993,62 гривень, пеня за кожен день прострочення за позикою 134 доларів США, що в еквіваленті складає 1064,43 гривень, пеня за кожен день прострочення за процентами 75,19 доларів США, що в еквіваленті складає 597,27 гривень, штраф за невиконання зобовязань згідно п.4.2.8 договору 5162,18 доларів США, що в еквіваленті складає 41005,78 гривень, штраф за невиконання зобовязань згідно п.4.2.10 кредитного договору 5162,18 доларів США, що в еквіваленті складає 41005,78 гривень. Як встановлено судом, сума штрафу за невиконання зобовязань згідно п.4.2.10 у загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка повинна була стягнута судом з відповідачів у солідарному порядку не включена.

Проте суд вважає за необхідне відмовити позивачу за первісним позовом у стягненні у солідарному порядку з відповідачів штрафу за невиконання зобовязань згідно п.4.2.8 кредитного договору з огляду на наступне.

Згідно вимог кредитного договору відповідач ОСОБА_1 повинна на протязі дії вказаного договору щорічно укладати договір страхування та щорічно на протязі дії вказаного кредитного договору укладати договір страхування квартири від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування.

Відповідно до п.п. 4.2.8, 4.2.10 кредитного договору у разі невиконання вказаних умов договору ОСОБА_1 повинна достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами.

Відповідно до п.5.5 кредитного договору за невиконання прийнятих на себе зобовязань, передбачених п.п.4.2.5, та/або п.п.4.2.6 та/або п.п.4.2.7 та/або п.п.4.2.8 та/або 4.2.9 та/або 4.2.10 позичальник сплачує штраф у розмірі 20% від суми заборгованості за кожний випадок невиконання.

Як встановлено судом, 12.04.2007р. ОСОБА_3 та АСТ «Вексель»уклали договір №206-1215-07 ДОФ добровільного страхування майна квартири АДРЕСА_2 на виконання умов кредитного договору №15-93/36-10655/06, 24.12.2009р. ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» уклали договір страхування майна №-01-07, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, розпорядженням, використанням майна, строком дії до 24.12.2010р.

Умови кредитного договору передбачені п.п.4.2.8, 4.2.10 відповідачка ОСОБА_1 виконувала своєчасно та у повному обсязі, проте у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 пояснила, що коли у січні 2011 року працівник банку їй повідомив, що банк буде звертатись до суду з позовною заявою про повернення усієї суми кредиту достроково та припинення між ними договірних відносин, вона вирішила не укладати договори страхування майна на 2011 рік, оскільки заборгованість буде стягнута у примусовому порядку. Також 02.04.2010р. на адресу ОСОБА_1 була направлена письмова вимога про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Донецька від 24.06.2011 року позовні вимоги ПАТ «АКПІБ»задоволені у повному обсязі.

Не зважаючи на те, що договір страхування майна відповідачкою ОСОБА_1 у 2011 році укладений не був, згідно з актами перевірки наявності та вартості майна, переданого в іпотеку банку складеним за участю іпотекодавця ОСОБА_3 та представником філії «Головне управління ПАТ Промінвестбанк в Донецькій області»від 29.11.2010р., 28.02.2011 року стан майна задовільний.

У звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у стягненні у солідарному порядку з відповідачів штрафу за невиконання зобовязань згідно п.4.2.8 договору у розмірі 5162,18 доларів США, що в еквіваленті складає 41005,78 гривень. Також суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні у солідарному порядку з відповідачів суми штрафу за невиконання зобовязань згідно п.4.2.10 кредитного договору 5162,18 доларів США, що в еквіваленті складає 41005,78 гривень оскільки вказаний штраф не включений у загальну суму заборгованості за кредитним договором №15-93/36-10655/06 від 28.12.2006р. згідно з наданим розрахунком заборгованості.

За таких умов суд приходить до висновку що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 213 684, 36 гривень.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки всіх наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обгрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті державного мита в розмірі 1700,00 гривень, та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, оскільки з причини невиконання відповідачами взятих на себе обовязків, позивач змушений був звернутися до суду з позовом.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_1 предявила зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним та просила суд визнати недійним кредитний договір №15-93/36-10655/06 від 28.12.2006р. укладений між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_1, зобовязати відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості, яка складає 25 810 доларів США у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне. Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що її було введено в оману в порушення вимог п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»суд не приймає оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№ 9 від 06.11.2009 вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. При вирішенні позову про визнання угоди недійсною такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману однієї сторони з боку другої сторони.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на час укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем останній діяв в межах своїх повноважень та ніякого обману не було, а також позивачем за зустрічним позовом вказані умисні дії відповідача не доведено та не надано суду жодного доказу протиправної поведінки відповідача.

Згідно ст.. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу.

Посилання позивача на порушення відповідачем вимог ч.3 ст. 203 ЦК України суд не приймає оскільки ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами. З огляду на це суд не приймає посилання позивача на невідповідність п.п.5.4, 5.5, 4.2.4, 4.3.7 кредитного договору вимогам діючого законодавства оскільки при укладанні вказаного кредитного договору позивачка була ознайомлена з текстом кредитного договору у повному обсязі, умови договору вона прийняла, про що свідчить її підпис.

Судом встановлено, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення відповідача з пропозицією щодо укладання договору та погодження позивачем на укладання такого договору, що підтверджується матеріалами цивільної справи.

Відповідно до ст.. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обовязкову силу для самих сторін, тому суд вважає за необхідне відмовити у визнанні кредитного договору №15-93/36-10655/06 від 28.12.2006р. укладеного між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_1 недійсним. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача прийняти у позивача суму залишкової заборгованості, яка складає 25 810 доларів США у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту суд вважає за необхідне відмовити оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідач за первісним позовом звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки та просив суд розірвати договір поруки №15-94/36-9317/06 від 28.12.2006р., укладений між ПАТ «АКПІБ»та ОСОБА_2, ОСОБА_1 Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Відповідно до ст.. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Розірвання (зміна) договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення(зміни) договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору,істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин,що не залежать від волі сторін.

За наявності істотної зміни обставин,що істотно порушила баланс інтересів сторін,сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у ч.1 ст.651 ЦК.

Як встановлено судом, позивачем за зустрічним позовом не були здійснені спроби досудового розірвання договору поруки, згоди на розірвання договору поруки відповідачем не надано.

Згідно з п.2.1 договору поруки поручитель зобовязується відповідати в повному обсязі перед кредитором за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань бере на себе зобовязання погасити заборгованість в розмірі наданого кредиту, нараховані за користування кредитом відмотки, неустойку, а також інші боргові зобовязання, що випивають з кредитного договору.

Відповідно до ст.. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналізуючи вказані норми ЦК України суд дійшов висновку, що зміна основного зобовязання без згоди поручителя внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності є правовою підставою для припинення поруки а не для розірвання договору поруки, оскільки в такому випадку не має місце істотного порушення стороною умов цього договору.

У звязку з чим суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 203,215,229,526, 530, 559,627,629,651,1049, 1050 ЦК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№9 від 06.11.2009, керуючись ст. ст. 10,11,60,209,212,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційнийбанк»до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», розташованого за адресою: м. Київ, пров. Шевченка,12, ідентифікаційний код 00039002 заборгованість за кредитним договором у розмірі 213 684 (двісті тринадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 36 (тридцять шість) копійок, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк», третя особа ОСОБА_1 про розірвання договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Ленінський районний суд м. Донецька шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Я. В. Шестопалова»

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Донецького Апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Г.В.Ткач