ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9340/19 Справа № 205/7739/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відсотків,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відсотків відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, позивачзвернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом необґрунтовано відмовлено у накладенні арешту на майно відповідача в межах суми, що стягується, враховуючи, що позивачем до заяви було додано витяг з ЄДРРП із зазначенням нерухомого майна, що належить відповідачеві.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та відсотків в розмірі 3 682 895,20 грн. Також була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу в межах суми, що стягується, посилаючись на те, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що заявник просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, не вказуючи конкретний перелік майна, а суд в свою чергу позбавлений можливості перевірити вартість належного відповідачу майна на предмет співмірності із заявленими позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем до заяви було додано витяг з ЄДРРП із зазначенням нерухомого майна, що належить відповідачеві, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки витяг не містить відомостей про вартість зазначеного в ньому майна, що позбавляє суд можливості перевірити його на предмет співмірності із заявленими позовними вимогами. Абстрактна вимога про накладення арешту на все майно відповідача не відповідає вимогам співмірності та розумності.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, заявником не обгрунтовано, в чому полягає загроза можливого невиконання рішення суду або утруднення його виконання, що також не відповідає вимогам ст.149 ЦПК України, а безпідставне застосування такого крайнього заходу забезпечення позову як арешт призведе до порушення інтересів осіб, які володіють відповідними майновими правами.

Суд має перевірити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання рішення або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно наданої позивачем до заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 17.05.2019 року, 06.06.2019 року зареєстровано іпотеку іпотекодержателів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та обтяження вищезазначених обстяжувачів на нерухоме майно відповідача.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова