ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1900/18
Провадження № 22-ц/4820/368/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №683/1900/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2018 року (суддя Цішковський В.А., повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину та дружину.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_5 зазначала, що з жовтня 2014 року проживала із відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_5 року у сторін народилася донька ОСОБА_6. Позивачка вказує, що через неналежне ставлення ОСОБА_4 до неї та її сина від першого шлюбу вона змушена була разом із дітьми переїхати на інше місце проживання. ОСОБА_5 посилається на те, що не працює, здійснює догляд за дитиною, власного житла не має і перебуває у важкому матеріальному становищі, а відповідач є здоровим та працездатним, працює на меблевій фабриці, має стабільний щомісячний заробіток, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має. А тому позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь на утримання доньки ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути на утримання ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/6 частини доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2018 року і до її повноліття. Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку зазначаючи про те, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм чинного законодавства. Апелянт вказує, що з моменту народження дитини по теперішній час постійно в силу фінансових можливостей утримує дитину, забезпечує її продуктами харчування, одягом, побутовими потребами. Тому, апелянт вважає, що посилання позивачки, про те, що він не надає матеріальної допомоги дитині є надуманими. Крім того, ОСОБА_4 зазначає, що позивачка не погоджується із його пропозицією про проживання спільної доньки саме з ним, перебуваючи на його ж утриманні. Апелянт посилається на те, що судом не враховано, що ОСОБА_5 має доходи, а саме: отримує допомогу як одинока мати та допомогу як малозабезпечена сім'я. Разом з тим, оскільки доньці виповнилося три роки, тому відповідач вважає, що ОСОБА_5 може працевлаштуватися та отримувати дохід. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/12 частини із всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дочкою трирічного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказує, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він постійно утримує доньку та забезпечує усім необхідним, адже як вбачається із довідки наданої державним виконавцем апелянт на утримання дитини грошових коштів не сплачував. Крім того, позивачка вказує, що на момент розгляду справи і подачу позовної заяви доньці ще не виповнилося три роки, а тому здійснюючи догляд за дитиною, ОСОБА_5 працювати не мала можливості та вважає, що відповідач здоровий, працездатний, інших утриманців не має, а тому має змогу сплачувати аліменти. Позивачка вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову, а наведені доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому, ОСОБА_5 просить суд відхилити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не надає належної матеріальної допомоги на утримання доньки, працює офіційно, інші особи на утриманні не перебувають, а тому, врахувавши матеріальне становище дитини, ОСОБА_5 та відповідача вирішив стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 липня 2018 року і до її повноліття та на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дочкою ОСОБА_6 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 про що Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області складений відповідний актовий запис № 407 від 17 грудня 2015 року (а.с.4).

Як вбачається із довідки про склад сім'ї Великомацевицької сільської ради Старокостянтинівського району №1017 від 02.07.2018 року малолітня ОСОБА_6 та її матір зареєстровані АДРЕСА_1 разом із батьком та бабусею ОСОБА_5 (а.с.5).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи вищевикладене та те, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначені розміру аліментів на дитину прийшов правильного висновку.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що сторони в шлюбі не перебували, тому стягнення аліментів на матір дитини необхідно проводити у відповідності з вимогами ст. ст. 91, 84 СК України.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу як на утримання доньки ОСОБА_6, так і на утримання позивачки, яка на час звернення до суду із позовом та час розгляду справи судом першої інстанції здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 1/6 частин всіх його доходів до досягнення дитиною трьох річного віку (до 03.12.2018 року).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не надала суду будь-яких доказів відсутності у неї доходу, адже остання отримує допомогу як одинока матір та допомогу як малозабезпечена сім'я та не надано доказів, що апелянтом не надається допомога на утримання малолітньої дитини, судова колегія вважає голослівними та недоведеними.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, як вбачається із довідки Управління соціального захисту населення Старокостянтинівської РДА від 04.02.2019 року №457 ОСОБА_5 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та одержує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям саме з 01 січня 2019 року по даний час, а допомогу одиноким матерям не отримує.

А доказів отримання позивачем соціальних допомог на час звернення до суду із позовом та на час постановлення оскаржуваного рішення відповідачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України надано не було.

Також, ОСОБА_4 не надано доказів на підтвердження обставин щодо надання ним матеріальної допомоги ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки. А матеріали справи містять довідку Старокостянтинівського районного відділу ДВС про те, що ОСОБА_4 не сплачував аліменти за період з 27.07.2018 року по 31.01.2019 року за виконавчим листом №683/1900/18, виданим Старокостянтинівським районним судом. (а.с.44). Крім того, оскаржуваним судовим рішенням допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, однак, як вбачається із зазначеної довідки ДВС і цей платіж відповідачем станом на 04.02.2019 року не сплачений.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дитини та на утримання позивача у визначеному судом розмірі є такими, що не заслуговують на увагу. Так, як вбачається із матеріалів справи (а.с.46) ОСОБА_4 працює оператором 5р верстатів з програмним керуванням у ТОВ «Старокостянтинівська меблева фабрика» і його загальний дохід (з проведеними відповідними відрахуваннями) за період з липня 2018 року по грудень 2018 року становить 55150,64 грн. Поміж того, за період з 27.07.2018 року по 31.01.2019 року апелянт не сплачував аліменти на утримання доньки згідно з виконавчим листом №683/1900/18 виданого 09.01.2018 року Старокостянтинівським районним судом, що підтверджується довідкою про розмір сплачених аліментів Старокостянтинівським районним відділом державної виконавчої служби.

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно ст. 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Судді: (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк