Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 202/513/16-ц

провадження № 61-7308св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_7,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У січні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Державний нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_8. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки площею 1,7 та 3,57 га, розташовані на території Івангородської сільської Ради Ічнянського району Чернігівської області. Вони є спадкоємцями першої черги за законом, мають право на спадщину, але оформити її в передбаченому законом порядку не можуть, оскільки протягом шестимісячного терміну не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у зв'язку з необізнаністю про смерть спадкодавця. Враховуючи наведене, ОСОБА_4, ОСОБА_5просили визнати поважними причини пропущення строку для прийняття спадщини та продовжити їм строк для подання відповідної заяви на три місяці.

Рішенням Ічнянського районного суду від 27 травня 2016 року у складі судді Головченка М. М. позов задоволено. Визначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8, який починається з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі з поважних причин пропустили строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вони фактично прийняли спадкове майно, однак не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що була дружиною спадкодавця та має право на спадкове майно за законом. Оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов'язки.Зазначені позивачами причини пропущення строку для прийняття спадщини не є поважним.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року у цій справі.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 не є особою, яка має право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення у цій справі, оскільки вона відмовилася від права на прийняття належної їй частки у спадковому майні, яке залишилася після смерті ОСОБА_8, на користь сина померлого - ОСОБА_6

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У жовтні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_7 мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції того факту, що при відмові від права на спадщину на користь сина вона виходила з того, що позивачі ні на час подання нею заяви про відмову від спадщини, ні на час закінчення шестимісячного строку для подання заяви про її прийняття не зверталися із заявою про прийняття спадщини. Вона розраховувала на те, що її син буде одноособовим власником належних спадкодавцю земельних ділянок. В разі своєчасного звернення позивачів із заявою про прийняття спадщини вона скористалася б своїм правом на прийняття спадщини. Судом також не було враховано, що наведені позивачами підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини є неповажними.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали відзив на касаційну скаргу, в якому просили відмовити в її задоволенні, а рішення місцевого суду - залишити без змін, посилаючись на те, що це рішення є законним і обґрунтованим. ОСОБА_7 не наведено правових обґрунтувань та не надано доказів на підтвердження факту порушення її прав рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року. Крім того прізвище заявника - ОСОБА_7, а спадкодавця -ОСОБА_8, що ставить під сумнів наявність між ними будь-яких родинних відносин.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

08 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

22 березня 2018 року справа 202/513/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 1220, частиною третю статті 1223, частиною першою статті 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (зміна прізвища останньої відбулася у зв'язку з укладенням шлюбу) є дітьми померлого ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвами про народження.

За час свого життя ОСОБА_8 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Під час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

15 квітня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулися до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами, згідно з якими ОСОБА_6 прийняв після смерті батька все спадкове майно за законом, а ОСОБА_7 відмовилася від права на прийняття належної їй частки у спадщині на користь сина - ОСОБА_6

Згідно з частинами першою, шостою статті 1273 ЦК України в редакції, чинній на час подання ОСОБА_7 заяви про відмову від прийняття спадщини, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 січня 2015 року ОСОБА_6 отримав право на спадщину, яка складається із земельних ділянок площею 3,5728 та 1,0379 га, що розташовані за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, Івангородська сільська рада.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 292 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року) право на апеляційне оскарження мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

У пункті 8 Пленуму Верховного Суду України постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному

оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного

провадження у справі за такою скаргою.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 рокуне вирішувалося питання про права та обов'язки ОСОБА_7, пов'язані з правом на спадкове майно після смерті ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_7 скористалася своїм правом на відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_6, який є відповідачем у цій справі та не оскаржив рішення місцевого суду в апеляційному порядку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи та незгоди заявника з рішенням суду першої інстанції, яке не переглянуте в апеляційному порядку про суті, а тому не може бути предметом касаційного перегляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

УхвалуАпеляційного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов