Ухвала

05 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 461/7110/18

провадження № 61-20982ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 Казимирівною, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського комунального підприємства (далі - ЛКП) «Снопківське», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії, у якому просила зобов`язати Галицьку районну адміністраціюЛьвівської міської ради вжити усіх можливих заходів для здійснення капітального ремонту, а ЛКП «Снопківське» - провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 над квартирою № 8 .

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 . Конструкції покрівлі будинку над цією квартирою є незадовільними ще з 2013 року, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради і Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, оскільки згаданий будинок належить міській раді та знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Снопківське», однак усі її звернення залишились поза увагою.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Крім цього, в цей самий день судпершої інстанціїпостановив окрему ухвалу, дійшовши висновку, що з метою уникнення аварійних ситуацій, збереження життя та здоров`я мешканців даного будинку, слід повідомити Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Львівській області про можливі порушення законодавства щодо контролю за запобіганням аварійних ситуацій.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року, з урахуванням ухвали Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року про визнання нечинним рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ЛКП «Снопківське» про зобов`язання провести капітальний ремонт покрівлі будинку АДРЕСА_1 над квартирою № 8 та закриття провадження у справі в цій частині, залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що обов`язок по належному утриманню та проведенню капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку покладений на співвласників. Крім цього, врахували, що неспростованим зі сторони позивача залишилося те, що незадовільний стан покрівлі над квартирою АДРЕСА_2 серед іншого виник внаслідоксамовільного зайняття горища та проведення реконструкції вказаної квартири власне позивачем. Чинне законодавство не покладає на відповідачів обов`язку по капітальному ремонту будівель, приміщення загального користування у яких належать на праві спільної сумісної власності власникам квартир. Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про порушення відповідачами прав ОСОБА_1 як споживача комунальних послуг.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у зобов`язанні Галицької районної адміністрації Львівської міської ради вжити усіх можливих заходів для здійснення капітального ремонту зазначеного будинку, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є зобов`язання вчинити певні дії, а саме: вжити усіх можливих заходів для здійснення капітального ремонту будинку.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки зазначена касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Снопківське», Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов`язання вчинити дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов