Справа № 703/3583/18
27 березня 2019 року Смілянським міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого-судді Пасацької Л.А.,
cекретаря судового засідання Покотиленко І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, завданих внаслідок невиконання грошового зобовязання за вироком суду,
ВСТАНОВИВ:
Судом видані виконавчі листи по справі №761/6441/15-к, які були направлені до примусового виконання до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби.
Відповідач ОСОБА_3 не виконав свої грошові зобовязання за вироком суду, до цього часу коштів позивачу не сплатив.
Вважає, що відповідач зобовязаний в порядку ст.625 ЦПК України сплатити на його користь нараховані інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних, які є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваннями ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Позивач просив позов задовольнити.
Ухвалою суду від 29.01.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не зявилися, останній звернувся до суду з клопотанням, в якому просить справу розглянути без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на адресу його місця проживання.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.03.2019 р. вирішено провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, надані позивачем письмові докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2015 р., який набрав законної сили 24 серпня 2015 року, у справі №761/6441/15-к (провадження №1-кп/703/505/2015) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та вирішено стягнути з нього на користь потерпілої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 95914 гривень 82 копійки заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди та 25000 гривень заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди (а.с.7-13).

02 вересня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання цього ж вироку позивачу ОСОБА_1, як стягувану, видано два виконавчих листа, у тому числі: - про стягнення з ОСОБА_3 на її користь 95914,82 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди; та - про стягнення з ОСОБА_3 на її користь 25000 грн. заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди (а.с.15-16, 18-19).

09.10.2015 р. ОСОБА_1, в інтересах якої діяв представник ОСОБА_2, звернулася до відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції з заявами про примусове виконання вироку суду, в яких просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 95914 гривень 82 копійки та 25000 гривень на підставі виконавчих листів у справі №761/6441/15-к (а.с.14, 17).

Відповідно до листа №1808-2-1/02.2 від 31.05.2018 р. Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області адресованого ОСОБА_2 (діє в інтересах ОСОБА_1С.), останнього повідомлено, що згідно інформації, наданої Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі відділ) встановлено, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження №56529918 у складі 2 виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 120914 гривень 82 копійки, зокрема: виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року №761/6441/15-к про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 95914 гривень 82 копійки (постанов про відкриття виконавчого провадження від 26 січня 2017 року, ВП №53292326); виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року №761/6441/15-к про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 25000 гривень (постанова про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2016 року, ВП №53122802).

У межах зведеного виконавчого провадження державним виконавцем відділу накладено арешт на все майно боржника. Дані про арешт внесено до відповідних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.

Також, державним виконавцем на адресу боржника неодноразово направлено виклики щодо явки до відділу для надання підтверджуючих документів про сплату заборгованості. Боржник на виклики державного виконавця до відділу не зявляється.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна встановлено, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване.

Згідно отриманих відповідей з ДФС України, УПФ України встановлено, що інформація про джерела отримання доходів боржником, про номери рахунків, відкритих боржником у банківських та інших фінансових установах відсутня, боржник пенсію не отримує.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС України у Київській області встановлено, що автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані.

20 липня 2017 року, 14 вересня 2017 року, 02 листопада 2017 року та 14 травня 2015 року державним виконавцем здійснено виходи за адресою: вул. Миру, 3, с. Жуки, Вишгородського району Київської області та встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим, у звязку із відсутністю доступу до приміщення, про що складено акти державного виконавця.

08 травня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Копію даної постанови направлено для виконання до 24 банківських установ.

Згідно отриманої відповіді з ДФС України встановлено, що інформація про джерела отримання доходів боржником відсутня.

Подальше виконання рішення суду буде організовано відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.20-21).

Доказів повної або часткової сплати відповідачем ОСОБА_3 заподіяної позивачу ОСОБА_1 шкоди, визначеної вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, матеріали справи не містять.

Враховуючи лист №1808-2-1/02.2 від 31 травня 2018 року Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та відсутність будь-яких доказів повної або частткової сплати відповідачем ОСОБА_3 заподіяної позивачу ОСОБА_1 шкоди, визначеної вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, суд приходить до висновку, що зазначена шкода не відшкодована у повному обсязі.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, виникнення цивільного зобов'язання з рішення суду прямо передбачено чинним законодавством, що свідчить про необхідність його належного виконання відповідно до вимог ЦК України.

За змістом ст.598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, у т.ч. внаслідок виконання, проведеного належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.612 ЦПК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором. Завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настали після прострочення.

За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ці збитки.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобовязання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією ОСОБА_4 Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобовязання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобовязання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобовязань.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з яким погодилася ОСОБА_4 Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступлення від нього у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 у звязку з невиконанням ним грошового зобовязання по відшкодуванню ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням у сумі 95914 грн. 82 коп., та моральної шкоди у сумі 25000 гривень, яке виникло на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2015 р., що набрав законної сили 24.08.2015 р., передбачених ст.625 ЦПК України інфляційних втрат та трьох процентів річних за період прострочення грошового зобовязання за період з 25 серпня 2015 року по 02 жовтня 2018 року, відповідно до позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем чітко визначено межі заявлених вимог щодо інфляційних втрати, які обмежені строком з 25 серпня 2015 року по 02 жовтня 2018 року та грошовим еквівалентом у сумі 45073 гривні 87 копійок.

Враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд позбавлений права вийти за межі як строкових, так і виражених у грошовому еквіваленті заявлених вимог.

Відповідно до розрахунку індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання, приєднаного позивачем до матеріалів цивільної справи, індекс інфляції проведений за період з вересня 2015 року по серпень 2018 року включно та виражений у грошовому еквіваленті, який становить 45073 гривні 87 копійок.

При цьому, позивачем у вказаному розрахунку не враховано індекс інфляції у вересні 2018 року, який входить до строкових меж заявлених вимог щодо стягнення інфляційних втрат.

Інфляційні нарахування, за період який відповідає розрахунку позивача, розраховані судом за наступною формулою:

Інфляційні нарахування = (сума боргу) х (індекс інфляції) / 100% (сума боргу), де (сума боргу) сума простроченого боргу; (індекс інфляції) добуток щомісячних індексів за відповідний період.

При цьому, згідно з розясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Сума інфляційних визначається шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Якщо грошове зобовязання набуло статусу простроченого з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то воно індексується з урахуванням цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця, то розрахунок розпочинається з наступного місяця. Аналогічно, якщо заборгованість погашається з 1-го по 15-й день відповідного місяця, то інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16-го по 31-й день місяця то з урахуванням цього місяця.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період: 102,3% (вересень 2015 року) х 98,7% (жовтень 2015 року) х 102,0% (листопад 2015 року) х 100,7% (грудень 2015 року) х 100,9% (січень 2016 року) х 99,6% (лютий 2016 року) х 101,0% (березень 2016 року) х 103,5% (квітень 2016 року) х 100,1% (травень 2016 року) х 99,8% (червень 2016 року) х 99,9% (липень 2016 року) х 99,7% (серпень 2016 року) х 101,8% (вересень 2016 року) х 102,8% (жовтень 2016 року) х 101,8% (листопад 2016 року) х 100,9% (грудень 2016 року) х 101,1% (січень 2017 року) х 101,0% (лютий 2017 року) х 101,8% (березень 2017 року) х 100,9% (квітень 2017 року) х 101,3% (травень 2017 року) х 101,6% (червень 2017 року) х 100,2% (липень 2017 року) х 99,9% (серпень 2017 року) х102,0% (вересень 2017 року) х 101,2% (жовтень 2017 року) х 100,9% (листопад 2017 року) х 101,0% (грудень 2017 року) х 101,5% (січень 2018 року) х 100,9% (лютий 2018 року) х 101,1% (березень 2018 року) х 100,8% (квітень 2018 року) х 100,0% (травень 2018 року) х 100,0% (червень 2018 року) х 99,3% (липень 2018 року) х 100,0% (серпень 2018 року) = 137,2774%.

Таким чином, інфляційні нарахування за період з вересня 2015 року по серпень 2018 року складають 45073 гривні 87 копійок.

Сума інфляційних втрат розрахована судом, з врахуванням розрахунку позивача та грошового еквіваленту заявлених позовних вимог щодо інфляційних втрат, відповідає сумі заявлених позовних вимог позивача виражених у грошовому еквіваленті, а саме 45073 гривні 87 копійок.

При цьому, суд позбавлений обєктивної можливості врахувати під час розрахунку індексу інфляції за час прострочення грошового зобовязання у вересні 2018 року, оскільки у разі його врахування фактично буде збільшено сума інфляційних втрат позивача, яка перевищить суму заявлених вимог зі стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, яка виражена у грошовому еквіваленті.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути інфляційні втрати за період з 25 серпня 2015 року по 02 жовтня 2018 року, які розраховані за період з вересня 2015 року по серпень 2018 року включно, що складають 45073 гривні 87 копійок.

Три проценти річних від простроченої суми розраховані судом за наступною формулою:

3% річних = (сума боргу) х 3% / 100% / 365 днів х кількість днів, де (сума боргу) сума простроченого боргу; (кількість днів) різниця між датою розрахунку та датою виникнення простроченого зобовязання.

За період з 25 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно (129 дні) складає 1282 гривні 03 копійки (12914 гривень 82 копійки х 3% річних /100%/ 365 днів х 129 днів = 1282 гривні 03 копійки).

За період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно (366 дні) складає 3627 гривень 44 копійки (12914 гривень 82 копійки х 3% річних /100%/ 366 днів х 366 днів = 3627 гривень 44 копійки).

За період з 01 січня 2017 року по 02 жовтня 2018 року включно (640 днів) складає 6330 гривень 40 копійок (12914 гривень 82 копійки х 3% річних /100%/ 365 днів х 640 днів = 6330 гривні 40 копійок).

Таким чином, загальний розмір суми 3% річних за період з 25 серпня 2015 року по 02 жовтня 2018 року складає 11269 гривень 92 копійки (3627 гривень 44 копійки + 3627 гривень 44 копійки + 6330 гривень 40 копійок = 11269 гривень 92 копійок) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених судових вимог.

Згідно до п.2 та п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи; позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з вказаним позовом була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок.

На підставі наведеного, ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 530, 549, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 623, 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 9, 7, 12, 13, 76-78, 141, 223, 258-259, 263-265, 282, 284, 288-289 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку ст.625 ЦПК України за невиконання грошових зобовязань за період з 25 серпня 2015 року по 02 жовтня 2018 року на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2015 р. в справі №761/6441/15-к, що набрав законної сили 24.08.2015 р., а саме: - інфляційні втрати в сумі 45073 грн. 87 коп., три відсотки річних у сумі 11269 грн. 92 коп., а всього стягнути суму 56343 (пятдесят шість тисяч триста сорок три) гривні 79 (сімдесят девять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а матеріали справ надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: 20700, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1,

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: 07300, Київська область, Вишгородський район, с. Жуки, вул. Миру, буд. 3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий: Л. А. Пасацька