У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі: секретаря Мазняк О.Ю.,

державного виконавця Пугачової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової Анастасії Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачова А.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , в якому вказує на те, що на виконанні Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої знаходиться виконавче провадження № 50964314 з примусового виконання виконавчого листа №310/11218/15-ц, виданого 26.04.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 9112,34грн.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон), виконавцем 28.04.2016р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Рішення на сьогоднішній день боржником в повному обсязі не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем здійснювалися заходи з виявлення майна боржника. Отримана інформація про наявність зареєстрованого за боржником нерухомого майна.

Згідно з відповіддю Пенсійного фонду України боржник ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному УПФУ.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України повідомлено про те, що ОСОБА_1 , 23.03.1962, НОМЕР_1 , неоднаразово перетинала державний кордон України.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №179084900 від 29.08.2019р. за боржником ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно:

- квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- магазин «Продтовари», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 / АДРЕСА_3 ;

- житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання його, просила обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання нею судових рішень.

Перевіривши обґрунтованість подання, дослідивши матеріалами справи, суд дійшов до висновку про те, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, стаття 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" № 3857 від 21.01.1994 року вказує, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за умови ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Звертаючись до суду з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України державним виконавцем на підтвердження направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.04.16р. надана копія поштового конверту на ім`я адресата ОСОБА_1 . Однак як вбачається зі штемпеля поштового відділення вказане відправлення було прийнято 26.01.2016р. Тобто постанова про відкриття виконавчого провадження від 28.04.2016р. не могла бути відправлена 26.01.2016р. Із самого повідомлення про вручення поштового відправлення не можливо встановити, що саме в коли було відправлено ОСОБА_1 .

З цього можна зробити висновок, що боржник не повідомлений належним чином про відкриття виконавчого провадження щодо неї.

З пояснень державного виконавця також встановлено, що на території м. Бердянська боржник має зареєстрований на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 . Проте майновий стан боржника за вказаною адресою знаходження нерухомого майна державним виконавцем не перевірено.

Також судом встановлено, що згідно із постановою державного виконавця від 28.08.2019р., з пенсії боржника ОСОБА_1 здійснюються відрахування на погашення заборгованості за рішенням суду із примусового виконання виконавчого листа №310/11218/15-ц, виданого 26.04.2016р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 9112,34грн.

Отже, державним виконавцем не було доведено факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання нею своїх зобов`язань за рішенням суду. З огляду на викладене, підстав, передбачених законом, для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України судом не встановлено, тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 258-260, 441 ЦПК України, ст. 18 Закону України Про виконавче провадження , ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової Анастасії Володимирівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

СуддяІ. П. Прінь