Справа № 299/3968/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

за участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 03 травня 2018 року, ухваленого суддею Надопта А.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

В обґрунтування позову посилається на те, що 13.03.2017 року о 13 год. внаслідок розпалювання відповідачем вогню на своїй земельній ділянці і неналежного забезпечення місця паління, вогонь поширився на його земельну ділянку площею 0,4 га., де повністю знищив багаторічні насадження полуниці сорту «Елсанта» в кількості приблизно 24 000 трирічних стебел (кущів) та установлену систему крапельного поливу. В результаті таких дій позивачу спричинено прямі збитки на суму 52 565 грн., які складаються вартості стебел в розмірі 48 000грн із розрахунку 2 грн. за одно стебло, та вартості купленої і встановленої системи крапельного поливу в розмірі 4565 грн. Крім того, він не зміг отримати урожай полуниці та отримати прибуток від його продажу, чим самим йому спричинено непрямі збитки (упущену вигоду) в розмірі 146 418 грн. Площа його земельної ділянки, пошкодженої внаслідок пожежі - 0,4га., з неї він міг би зібрати 4244кілограми. На ринку середня вартість 1кг. полуниці становить 34,5 грн., а тому реалізувавши урожай він міг отримати 146 418грн.

Посилаючись на викладене просив суд стягнути з відповідача на його користь загальний розмір збитків в сумі 198 983 грн.

Рішенням Виноградівського районного суду від 03 травня 2018 року даний позов задоволено.

Представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач не є власником земельної ділянки, а тому не вправі ставити питання про відшкодування збитків. Посилається на недоведеність факту пожежі, оскільки не було складено відповідний акт. Також вказує, що розмір збитків повинен визначатися відповідною комісією райдержадміністрації згідно Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМ України від 19.04.1993 року №284. Результати роботи такої комісії оформляються відповідним актом, якого позивачем не представлено.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції частково з огляду на таке.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Як встановлено судом відповідно до Довідки Чепівської сільскої ради №954 від 21.08.2017р. (а.с.11) за позивачем згідно земельної книги з 1999р. рахується земельна ділянки площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка була передана позивачу на підставі рішення Чепівської сільської ради №42 від 09.09.1999р., що підтверджується архівним витягом з такого рішення (а.с.58).

Тобто, позивач є належним землекористувачем (титульним володільцем) такої земельної ділянки.

Окрім того, на даний час вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер і вона 22.09.2019 року зареєстрована за позивачем у Державному земельному кадастрі, що підтверджується відповідним Витягом з Державного земельного кадастру.

Таким чином позивач, як землекористувач відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України вправі ставити питання про відшкодування завданих йому збитків. Право позивача, як титульного володільця, на відшкодування збитків завданих знищенням багаторічних насаджень (які є складовою земельної ділянки) випливає також з системного аналізу приписів ч.3 ст. 386, ст. 396 ЦК України. Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 13.03.2017р., о 13.00 годині внаслідок розпалювання відповідачем ОСОБА_1 вогню на своїй земельній ділянці за межами с.Чепа Виноградівського району, при спалюванні залишків соломи, і неналежного забезпечення (охорони) місця паління, не убезпечення перекидання вогню на сусідні ділянки, та залишення вогню без належного нагляду, внаслідок чого вогонь поширився і перекинувся на земельну ділянку позивача, де повністю знищив багаторічні насадження полуниці сорту «Елсанта» площею 0,4 га., разом з установленою системою крапельного поливу, внаслідок чого було втрачено цілу площу плодовитих кущів полуниці.

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на відсутність відповідного акту про пожежу (на момент пред'явлення позову), зважаючи на наступне.

Так, п.7 Порядку обліку пожеж та їх наслідків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2003 р. N 2030, дійсно передбачено, що документом, який засвідчує факт пожежі, є акт, що підписується комісією, до складу якої входить не менш як три особи, у тому числі представник територіального органу ДСНС, представник адміністрації (власник) об'єкта, потерпілий.

Водночас, з даного Порядку, який визначає вимоги до ведення обліку пожеж та їх наслідків, не слідує, що зазначений акт може бути єдиним допустимим доказом на підтвердження факту пожежі. Таким чином факт пожежі може підтверджуватися й іншими доказами, які відповідають вимогам передбаченим ст.77-79 ЦПК України, що підлягають оцінці згідно ст. 94 ЦПК України.

В даному випадку матеріалами справи повністю підтверджено факт пожежі, внаслідок якої майну позивача завдано збитків.

Зокрема, згідно листа начальника Виноградівського відділення поліції №2613/106/27/2-17 від 22.03.2017р. (а.с.20-21), «13.03.2017р., близько 13:00 години громадянин ОСОБА_1, мешканець АДРЕСА_1, здійснював спалювання залишків соломи на своїй земельній ділянці, в межах даного населеного пункту, без дозволу органів державного контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища. Під час спалювання соломи, вогонь із-за вітру перекинувся із земельної ділянки гр.ОСОБА_1, на ділянку гр. ОСОБА_3 площа якої складає 0,04 га., де вирощували полуницю, яку було знищено пожежею. Внаслідок пожежі було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 110.000 грн. Причиною виникнення пожежі стало самовільне спалювання залишків соломи гр.ОСОБА_1.».

Під час здійснення перевірки за заявою ОСОБА_3 представниками поліції було відібрано пояснення від ОСОБА_1, який пояснив, що під час спалювання ним соломи на власній земельній ділянці, вогонь перекинувся на сусідню земельну ділянку гр.ОСОБА_3, на якій була засаджена полуниця. Такий вогонь він не зміг погасити, бо був сильний вітер і він швидко розповсюдився по всій ділянці. Після чого він повідомив про даний факт позивача (а.с.81).

Вказані пояснення відповідача повністю узгоджуються з обставинами викладеними в позовній заяві.

Крім того, згідно листа Держекоінспекції у Закарпатській області від 06.02.2018 року за №258109, 13.03.2017 року ОСОБА_1 здійснював самовільне спалювання залишків соломи, на власній земельній ділянці в с.Чепа Виноградівського району, що призвело до виникнення пожежі, яка перекинулась на сусідню земельну ділянку гр.ОСОБА_3, що є порушенням вимог природоохоронного законодавства, за що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за 77-1 КУпАП (а.с.70).

Вказані докази відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв'язку доводить факт пожежі, викладений у позовній заяві, та спричинення цим самим позивачу майнової шкоди.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати завдані ним позивачу збитки.

Щодо розміру таких збитків апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що розмір збитків повинен визначатися відповідною комісією райдержадміністрації згідно Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМ України від 19.04.1993 року №284, оскільки такий Порядок застосовується для відшкодовуються збитків, заподіяних вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Тобто вказаний Порядок не може бути заснований для визначення збитків спричинених завданням шкоди, як в даному випадку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що внаслідок пожежі повністю знищена куплена та встановлена позивачем система крапельного поливу, вартість якої становить 4565грн, що стверджується відповідною накладною від 15.03.2015 року (а.с.8).

Колегія суддів також погоджується з висновками суду, що внаслідок пожежі і знищення плодових кущів полуниці на земельній ділянці площею 0,4га позивач не зміг в сезоні 2017р. зібрати урожай полуниці, реалізувати його і отримати прибуток від продажу урожаю полуниці, чим самим йому було спричинено не прямі збитки (упущену вигоду) у розмірі 146 418 грн., оскільки такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи і підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Зокрема, згідно листа головного управління статистики у Закарпатській області від 23.03.2017р. за №09-07/1055, за даними державного статистичного спостереження за ф.29-сг (річна) «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду» урожайність суниці та полуниці по господарствах населення Виноградівського району за 2016р. складала 106,1 ц/га. (а.с.17).

Враховуючи площу земельної ділянки позивача, пошкодженої в результаті пожежі, а саме - 0,4 га, врожай (кількість кілограмів полуниці), який позивач мав зібрати, мав би становити - 4244 кілограми.

Згідно довідки ТзОВ «Ринок сільськогосподарської продукції «Шувар» за №11-424 від 27.11.2017р. середня вартість ягоди полуниці (гурт) у період з травня по липень 2017 року на ринку сільськогосподарської продукції «Шувар» становила 34,5 грн. за 1 кг., а відтак сума коштів, яку позивач міг отримати, реалізувавши зібраний урожай полуниці в кількості 4244 кг. на ринках із середньою вартістю 34,5 грн. за 1 кг. становить - 146 418 грн. ( 4244 кг. х 34,5 грн.) і саме на цю суму позивачу спричиненні не прямі матеріальні збитки (упущену вигоду).

Натомість відповідачем ОСОБА_1, відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України, не подано жодних доказів на спростування вище вказаного розміру урожайності та зазначеної середньої вартості полуниці.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності придбання і посадки позивачем саме 24 000 стебел(кущів) полуниці, вартістю 2грн. за одне стебло на загальну суму в розмірі 48 000грн. і спричинення збитків на дану суму, оскільки такі дані нічим не підтверджені і ґрунтуються на припущеннях, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З врахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення завдані збитки в розмірі 150 983грн. (4565грн.+ 146 418грн.).

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції, відповідно до ч.1п.п.2,3ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

В зв'язку із зміною рішення, відповідно підлягає зміні і розподіл понесених судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем пред'явлено позов на суму 198983 грн., апеляційним судом визнано обґрунтованими вимоги в розмірі150 983грн., що становить 75,8% від заявленої суми. За подачу позову позивачем сплачено 1989,83грн. судового збору. Таким чином, позивачу за рахунок відповідача слід компенсувати судові витрати в розмірі 1508,29грн. (1989,83*75,8%)

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 03 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 завданої майнової шкоди в розмірі 198 983 грн. змінити, зменшивши її до суми в розмірі 150 983(сто п'ятдесят тисяч дев'ятсот вісімдесят три ) гривень.

Стягнутий з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1989,83грн. зменшити до 1508,29 (одної тисячі п'ятсот вісім гривень двадцять дев'ять копійок)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: