ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5151/19 Справа № 175/1386/18 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Кошарі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2018 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року у справі №175/1386/18 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року по справі №175/1386/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що наданий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх доньок, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, систематичність та тривалий, винний, свідомий характер невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, безрезультатність попередньо вжитих до нього заходів для заохочення виконання своїх батьківських обов`язків та безперспективність зміни його поведінки в кращий бік у майбутньому, є підставою для захисту інтересів малолітніх дітей та задоволенню заявлених вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього доньок, оскільки встановлені обставини є достатніми для виправдання його застосування як крайнього заходу втручання в сімейне життя.

Але з таким висновком суду повністю погодитись неможливо з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі свідоцтва про шлюб виданого Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №124, від 04.11.2016 року, змінила прізвище з Прихода на Островська..

16 серпня 2003 року між сторонами укладено шлюб відповідно до Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.08.2003 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №471.

Від шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , виданого 22 червня 2011 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , виданого 22 червня 2011 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області).

Відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.08.2014 року справа №175/6070/13-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

03 вересня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частині усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2014 року та до повноліття дітей.

У судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час ухилявся від свого обов`язку утримувати дітей та не сплачував їм аліменти.

Однак, вищезазначена обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів виданого державним виконавцем Центрального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Теслюк Г. П . аліменти сплачуються вчасно (т.1 а.с.121).

Окрім того, відповідно до довідки від 29.03.2018 року №1 ТОВ "Лівен-Торг" про щомісячну заробітну плату з лютого 2017 року по лютий 2018 року, відповідач по справі має постійне місце роботи та дохід (т.1 а.с.122).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач разом з дітьми була вимушена виїхати з власного будинку по АДРЕСА_1 , з причин домашнього насильства з боку ОСОБА_1 до неї та дітей, про що наявні відповідні заяви з якими вона зверталася до Дніпропетровського РВП ГУ НП МВС України в Дніпропетровській області, в результаті чого з ОСОБА_1 проводили профілактичні бесіди, тобто такою, своєю поведінкою відповідач постійно травмує психіку дітей, не дбає про духовний та всебічний розвиток дітей, постійно діє лише в своїх інтересах не зважаючи на інтереси дітей та їх емоційний стан, що суперечить вимогам ч.2 ст. 155 СК України.

Вищезазначена обставина також не знайшла свого підтвердження, оскільки допитана у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 , пояснила, що відповідач не заподіював дітям жодних тілесних ушкоджень, а саме через погані стосунки між ними діти страждають. Доказів заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не може надати до суду, так як не бажала притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, адже таке може вплинути на долю спільних доньок. Інших будь-яких доказів на підтвердження обставин насильства не має. Позивачка стверджувала, що вона виїхала до матері з доньками через постійні сварки, але сама мати ОСОБА_2 , свідок ОСОБА_8 , повідомила, що ОСОБА_2 до неї не переїжджала і не ночувала, а поїхала одразу жити на вул. Іжевську.

Судом першої інстанції прийнято до уваги ті обставини, що в період часу з 2014 по 2016 роки між сторонами постійно виникають проблеми та конфлікти щодо згоди на виїзд дітей з матір`ю за кордон на відпочинок, оздоровлення. В результаті чого в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебували справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу матері на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 . Також позивачка неодноразово зверталася з відповідними листами до ОСОБА_1 про надання нотаріально засвідченої згоди на виїзд дітей на оздоровлення та відпочинок, проте відповідач постійно заперечує проти такого виїзду дітей, оскільки це на його думку порушує права дітей, у зв`язку з чим позивачка змушена звертатися знову до суду з відповідними позовами щодо надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька.

Дійсно, заочним рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2017 року справа №175/4704/16-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька - задоволено.

Надано дозвіл ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформити документи для тимчасового виїзду в супроводі матері, за межі України, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянок України малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України з малолітніми доньками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які народилися в місті Дніпропетровську Україна, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до країни - Туреччини у період з 10 травня 2017 року по 30 серпня 2017 року.

Вищезазначене рішення суду ОСОБА_1 не оскаржувалося в апеляційній інстанції.

Однак, ця обставина також не знайшла свого підтвердження, оскільки нотаріальна згода відповідача надавалась до створення з боку заявниці обмежень щодо побачень з дітьми. Окрім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 датована 20 червня 2015 року, підпис на якій засвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М., відповідно до якої ним надано дозвіл на виїзд дітей до Туреччини (т.1 а.с.129), що підтверджується також, відповіддю на запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вих №64/П-9008, 64/П-9010, 64/П-2730, 64/П-2731 про те, що доньки пересікали територію України за згодою батька (т.1 а.с. 126-128).

Окрім того, в матеріалах справи наявне рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року справа №175/5605/14-ц, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми - задоволено частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про встановлення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми - задоволено частково.

Усунено перешкоди, складені матір`ю ОСОБА_2 батькові ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено час спілкувань батька ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши можливість ОСОБА_1 регулярних побачень та спілкувань з дітьми, а саме: кожної першої та третьої суботи місяця з 15 до 19 години,15 січня щорічно з 9 до 15 години, за місцем проживання чи перебування дітей,або в місцях відповідно до віку та розвитку дітей, не порушуючи режиму дня дітей у присутності матері ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року залишено без змін.

Відповідачем по справі повідомлялось голову Дніпровської райдержадміністрації та органу опіки та піклування заявою від 14 грудня 2016 року (вх. № 129) про те, що ОСОБА_2 відмовляється виконувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року.

Факти неодноразових його звернень безпосередньо до ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_2 ) щодо надання йому можливості побачитись з доньками підтверджується неодноразовими повідомленнями, які надсилались через підприємство поштового зв`язку УкрПошта (т.1 а.с.130).

Щодо висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого головою Дніпропетровської районної державної адміністрації.

Згідно висновку є доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей, оскільки батько дітей ухиляється від виконання своїх обов`язків, поводить себе агресивно по відношенню до дітей, провокує бійку та нецензурно лається. Також встановлені обставини, які стали значними психологічним стресом для дітей, що призвело до необхідності звернення до психологів та відповідно професійної допомоги (висновок психолога від 22 травня 2017 року у якому зазначені рекомендації щодо подальшої роботи з психологом, щадний режим дня, тривалі прогулянки, консультація невролога, психокорекцій на робота зі страхами, корекційна робота спрямована на зниження рівня тривоги, уникнення стресових ситуацій (зокрема спілкування з біологічним батьком, який лякає дівчинок та висновок психолога від 09 жовтня 2017 року у якому зазначені рекомендації щодо подальшої роботи з психологом, корекційна робота спрямована на зниження рівня тривоги, уникнення стресових ситуацій (зокрема спілкування з біологічним батьком, який лякає дівчинок).(т.1а.с.224-225).

Однак,колегія суддів , не може прийняти цей висновок до уваги, оскільки викладені в ньому факти не найшли свого підтвердження при розгляді справи як в суді першої інстанціїї так і в апеляційній інстанції.

Згідно із ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх доньок, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям,які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільних дітей, а також те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого головою Дніпропетровської районної державної адміністрації, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських обов`язків відносно дітей є помилковими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року скасуванню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6057,21 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6057,21 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича