КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 367/514/19-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/5240/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне підприємство «Нерухомість Ірпеня»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Нерухомість Ірпеня» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2019 року, постановлену під головуванням судді Саранюк Л.П., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Нерухомість Ірпеня» про стягнення грошових коштів як безпідставно отриманих і збережених,

в с т а н о в и в :

у січні 2019 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Нерухомість Ірпеня» в якому просив визнати безпідставним факт набуття і збереження грошових коштів та стягнути на його ці кошти у сумі 2 239 325 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а саме на нежитлове приміщення реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 25082492; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 25082142; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 25081839; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 24895325; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 24895193; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12673034; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12672830; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12679521; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12667821; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 11972043; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12677750; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12678119; Нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12677124; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12676826; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12676252 та заборонити приватному підприємству «Нерухомість Ірпеня» будь-яким чином відчужувати вищевказані нежитлові приміщення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.01.2019 заяву про забезпечення задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ПП «Нерухомість Ірпеня» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин справи та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. А саме, вважає, що вирішуючи питання про забезпечення позову суд першої інстанції керувався лише поясненнями позивача та не звернув уваги на те, що позивач не надав оригіналів доказів про те, що відповідач отримав від нього 2 239 325 грн. Ухвала суду фактично веде до зупинення господарській діяльності товариства, оскільки операції з нерухомим майном є основним видом діяльності товариства. Суд не врахував положення Закону України « Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» яким визначено, що суб'єкти оціночної діяльності викладають висновки щодо оцінки майна виключно в звітах та прийняв як доказ довідку щодо оцінки майна, яка не передбачена діючим законодавством, а тому не може бути допустимим доказом по справі. Вказує, що відповідно до звіту, вартість лише одного із приміщень, на які накладено арешт складає 3 537 000 грн, тоді як ціна позову 2 239 325 грн. Загальна ж вартість приміщень, на які накладено арешт 12 205 500 грн, що є явно не співмірним до позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивач у заяві про забезпечення позову просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на частину нерухомого майна, що належить ПП «Нерухомість Ірпеня» та заборонити вчиняти певні дії щодо такого майна.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з наданих матеріалів, позивач звернувся до суду з позовом до ПП «Нерухомість Ірпеня», у якому просив стягнути з відповідача 2 239 325 грн посилаючись на те, що протягом липня - жовтня 2016 року передав ці кошти відповідачу для отримання в майбутньому права власності на об'єкти нерухомості, проте відповідач не передав ці об'єкти нерухомості та не повернув кошти.

Суд першої інстанції виходячи з обставин, викладених у позовній заяві дійшов правильних висновків про те, що між сторонами дійсно виник спір.

Разом з тим накладаючи арешт на 15 об'єктів нерухомості суд не звернув уваги на те, що вартість таких об'єктів значно перевищує ціну позову.

Відповідно до довідки про ціну восьми таких об'єктів нерухомості вартість цих об'єктів складає від 205 000 грн до 1 675 500 грн. Щодо вартості інших семи об'єктів нерухомості, на які накладено арешт позивач доказів не надав.

Відтак вирішуючи питання про забезпечення позову суд першої інстанції мав би виходити із співмірності ціни позову та вартості об'єктів нерухомості, на які позивач просив накласти арешт.

Так, відповідно до довідки, виданої суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 вартість нежитлового приміщення площею 223,4 кв. м корпус «г» приміщення 8/1 та нежитлового приміщення площею 80,9 кв. м корпус «г» приміщення 65 по вул. Університетська, 2/1 разом складає 1 282 250 грн ( 1 675 500 + 606 750), що відповідає ціні позову, з урахуванням судових витрат.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення площею 223,4 кв. м маєреєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, запис про право власності № 25081839, а нежитлове приміщення площею 80,9 кв. м має реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, запис про право власності № 24895193.

Накладення арешту на ці приміщення є достатнім заходом для забезпечення позову, враховуючи ціну позову.

Накладення арешту на інші ж приміщення не є необхідним, оскільки воно не є співмірним до позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині забезпечення позову на інші об'єктів нерухомості підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Посилання представника позивача на те, що ціна позову може бути збільшена, а також на те, що між сторонами існують інші майнові спори не можна визнати обґрунтованими, оскільки заява про забезпечення позову розглядається виходячи з тих позовних вимог, які існують на час розгляду заяви. Заява про забезпечення позову розглядається у даній конкретній справі та при її розгляді суд не вправі враховувати предмет спору між тими ж сторонами, який розглядається у іншій справі та сторони не позбавлені права подавати заяви про забезпечення позову у інших справах.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду має бути скасована у повному обсязі та справу передано для вирішення питання про відкриття провадження або визначення судді для розгляду такої заяви колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки з наданих матеріалів вбачається, що і позовна заява і заява про забезпечення позову подані до суду одночасно, а саме 21.01.2019.

Колегія суддів також не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд не вправі посилатися як на доказ на довідку, видану суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 про вартість нежитлових приміщень, та що вартість таких приміщень може бути визначена лише у звіті про експертну грошову оцінку, оскільки відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки статтею 153 ЦПК України встановлений дводенний строк для розгляду заяви про забезпечення позову, суд не може вирішувати питання про призначення експертизи для визначення вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт, а відтак може приймати будь - які докази як на підтвердження доводів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, так і на підтвердження вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Колегія суддів не вправі переоцінювати докази, які оцінені судом першої інстанції, а тому не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що при вирішенні питання необхідно брати до уваги лише суму вартості нерухомого майна, яка вказана у звіті про експертну грошову оцінку.

Колегія суддів також вважає, що накладення арешту на два нежитлові приміщення у межах ціни позову не є перешкодою у здійсненні господарської діяльності відповідача. У разі нагальної потреби відповідача у відчуженні приміщень, на які накладено арешт, останній не позбавлений права внести суму, яка відповідає ціні позову на депозитний рахунок до завершення розгляду справи, після чого ставити питання про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак доводи апеляційної скарги щодо скасування ухвали суду і в частині забезпечення позову, що є співмірним до позовних вимог не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу приватного підприємства «Нерухомість Ірпеня» задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 січня 2019 року в частині накладення арешту на нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1: реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 25082492; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 25082142; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 109, про що внесено до реєстру запис про право власності № 24895325; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12673034; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12672830; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12679521; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12667821; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 11972043; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12677750; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12678119; Нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12677124; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12676826; нежитлове приміщення, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09, про що внесено до реєстру запис про право власності № 12676252 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про накладення арешту на ці об'єкти нерухомості.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 26.03.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик