Провадження № 2-о/761/18/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Управління Державної міграційної служби у місті Києві, про встановлення факту проживання фізичної особи на території України,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з заявою, в якій просить суд встановити факт його постійного проживання на території України до 24.08.1991 року по теперішній час.

Заяву обґрунтовано тим, що починаючи з 1990 року та по теперішній час ОСОБА_1 постійно проживає та працює на території України.

Разом з тим, оскільки на даний час його належність до громадянства України не визнається, заявник звернутися до суду з цією заявою, яку просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 26.03.2018 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

Ухвалою від 03.05.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаною заявою.

08.08.2018 року до суду надійшли письмові пояснення Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в яких заінтересована особа просила залишити заяву без розгляду, оскільки заявник має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським РВ ГУДМС України в м.Києві 26.09.2014 року.

25.09.2017 року представником Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації було подано до суду заперечення на позовну заяву, в якій відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Ухвалою від 17.02.2018 року було задоволено клопотання заявника про виклик у судове засіданні в якості свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 для допиту про відомі їм обставини, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні заявник та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістили.

Також у судовому засіданні з обставин справи було допитано в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи на підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду з даною заявою, заявник, як на підставу для встановлення його на території України до 24.08.1991 року та по теперішній час, посилається на невизнання його належності до громадянства України.

Так, положеннями ст. 2 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991 року, громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами інших держав; особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Разом з тим, всупереч вищенаведених положень процесуального законодавства України, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, зокрема документів на підтвердження місця реєстрації проживання, трудової книжки тощо, які б підтверджували факт проживання заявника його постійного проживання на території України до 24.08.1991 року по теперішній час.

При цьому, показання свідків, на які посилається заявник в обґрунтування своєї заяви, підтверджують факт постійно проживання заявника на території України лише з 1996 року.

Також, слід зазначити, що заявник має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським РВ ГУДМС України в м.Києві 26.09.2014 року, який на даний не анульований чи знищений.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для задоволення заяви, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 293, 352-355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1, заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Управління Державної міграційної служби у місті Києві, в задоволенні заяви про встановлення факту проживання фізичної особи на території України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 22.02.2019 року.

Суддя: