ЄУН 174/59/19
н/п 2/174/96/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря Заіки А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира була придбана нею у відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2018 року № 1086, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_3 Крім того, 26.12.2018 року її право власності на вказану квартиру зареєстровано також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, у вищевказаній квартирі після придбання її у власність, залишився зареєстрованим відповідач, який є колишнім власником цієї квартири, та в квартирі він не проживає, оскільки членом її сімї не являється і ніяких домовленостей між ними щодо того, що відповідач після продажу ним квартири, буде користуватися цією квартирою не було.

Вважає, що відповідач втратив право користування квартирою № 25 в буд. 13/7 по вул. ім. В.В. Варена в м. Вільногірську Дніпропетровської області, членом її сімї ніколи не був, а тому такою підставою для втрати відповідачем права користування належної їй квартири, є відчуження квартири на її користь за договором купівлі-продажу квартири (ч.1 ст. 346 ЦК України). Вона декілька разів пропонувала відповідачу добровільно знятися з реєстрації з цієї адреси, однак відповідач добровільно не знімається, при цьому фактично мешкає у Полтавській області. Реєстрація відповідача у належній їй квартирі є перешкодою в розпорядженні нею її майном, також порушуються її право на отримання допомоги (субсидій) від держави як особі, яка має таке право.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 25 в буд. 13/7 по вул. ім. В.В. Варена в м. Вільногірську Дніпропетровської області, що є підставою для зняття вказаної особи з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.01.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам розяснені їх процесуальні права та обовязки.

Клопотання про розгляд справи в іншому провадженні сторони не заявляли.

В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 28)

Відповідач в судове засідання не зявився вдруге, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав (а.с. 19, 26), тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, свого представника в судове засідання не направили, надали телефонограму, згідно якої просять розглядати справу без участі їх представника. (а.с. 27).

Відповідно до ст.247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, факт належності позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2, підтверджується договором купівлі-продажу від 26.12.2018 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 1086 (а.с. 7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.12.2018 року (а.с. 8).

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 з 12.02.1991 року у квартирі АДРЕСА_3, підтверджується довідкою № 92, що видана 08.01.2019 року відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 9) та інформацією, наданою виконавчим комітетом Вільногірського міської ради від 14.01.2019 року за вих. № 72/0/2-19 (а.с. 13).

Доказів на спростування вказаних обставин, а також факту проживання відповідача у квартирі, належній позивачці, останнім не надано.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

За змістомст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 26.12.2018 року є власником квартири АДРЕСА_4, в якій з 12.02.1991 року зареєстрований колишній власник квартири відповідач ОСОБА_2, останній продав вказану квартиру позивачі, тому будь-яких правомочностей по володінню та користуванню цим житловим приміщенням не має, у квартирі не проживає, даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування спірним житловим приміщенням останнім суду не надано, тому ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу ОСОБА_1, а реєстрація відповідача в квартирі позивача створює останній перешкоди у користуванні цим житлом для проживання позивача і членів її родини та розпорядження цим майном, тому позов підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке належить позивачці ОСОБА_1, що є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст. 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263- 265, 268, 279, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області задовольнити.

ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 25 в будинку № 13/7 по вул. ім. В.В. Варена в м. Вільногірську Дніпропетровської області, що є підставою для його зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 та зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 768 грн. 40 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис ОСОБА_4