ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1332/18Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/746/19 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач О. І.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Істеревич А.З.,

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Дяків О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду від 10 травня 2019 року (головуючий суддя Чорна В.Г., повний текст рішення рішення складено 20 травня 2019 рку) у цивільній справі № 599/1332/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Озернянської сільської ради, Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Озернянської сільської ради, Першої Тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її двоюрідного брата ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок в АДРЕСА_1 . 09 серпня 2004 року вона подала заяву до Першої Тернопільської нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом на спадкове майно через Посольство України в Португалії так як перебувала в цій країні. Коли повернулася на Україну то взнала, що 22.12.2004 року після смерті ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вважає заповіт недійсним, так як у спілкуванні з братом він їй не повідомляв, що має намір скласти заповіт та після його смерті в сільській раді по телефону їй повідомили про відсутність заповіту. Також вважає, що заповіту брат не підписував.

28 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав доповнену позовну заяву, в якій змінено підстави визнання заповіту недійсним, зокрема, позивач просив визнати заповіт від 04 січня 2003 року недійсним внаслідок порушення порядку його оформлення та посвідчення. Порушення полягають у тому, що секретар сільської ради не вказав, чому посвідчено заповіт поза межами приміщення сільської ради, у заповіті відсутні дані, що заповіт до підписання був прочитаний в голос заповідачем ОСОБА_4 .

Рішенням Зборівського районного суду від 10 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що судом безпідставно не прийнято до уваги доводи про обгрунтованість позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_1 у 2012 році уже зверталася із аналогічним позовом до Зборівського районного суду, однак провадження не було відкрито у зв`язку із несплатою судового збору. В 2018 році вона звернулася з аналогічним позовом, що і в 2012 році до Зборівського районного суду про скасування Заповіту від 04.01.2003 року з підстави, що нібито він не підписаний самим спадкодавцем ОСОБА_4 , а іншою особою. Була призначена судова почеркознавча експертиза, яка вказала на те, що підпис на двох примірниках заповітів належить спадкодавцю. Після результатів експертизи, позивачка уточнила позовні вимоги, шляхом зміни підстав позову, які також є необгрунтовані.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 04 січня.2003 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області 04 січня.2003 року (а.с. 35), згідно якого житловий будинок і господарські будівлі, які знаходяться в АДРЕСА_1 , земельну присадибну ділянку, сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серія НОМЕР_1 , яка знаходиться в оренді ПАП "Озерна" в розмірі 2,70, заповів ОСОБА_2 . Квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2 квартиру, заповів ОСОБА_7 . У заповіті зазначено, що його складено на дому в АДРЕСА_1 в 13 годин 15 хвилин 04 січня 2003 року. (а.с. 35).

Відповідно до Свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний заповіт по своїй формі та змісту відповідає вимогам цивільного законодавства, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.94 р., які діяли на час його складання.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Вищезазначено, що оспорюваний заповіт складено в 2003 році, тобто в період чинності Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Пунктом 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та не мають триваючого характеру, тому слід керуватися положеннями ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст. 541 ЦК УРСР 1963 року, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.94 р. що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року за N 256/466, яка діяла на момент складання заповіту, абзацом 1, 3 пункту 33 передбачено, що посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу УРСР особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Заповіт повинен бути складений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його складення, підписаний особисто заповідачем (стаття 541 Цивільного кодексу).

Встановлено, що за клопотанням позивача судом проведено судову почеркознавчу експертизу №1170/1171/18-22 від 28.01.2019 року на відповідність підпису заповідача ОСОБА_4 в заповіті. Згідно висновку експерта підписи від імені ОСОБА_4 у двох примірниках заповіту, який був посвідчений 04 січня 2003 року секретарем Озернянської сільської ради виконано ОСОБА_4 .

Аналіз зазначених норм права та наявні докази у їх сукупності з достовірністю вказують на те, що спірний заповіт ОСОБА_4 від 04 січня 2003 року по своїй формі та змісту відповідає вимогам цивільного законодавства, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України N 22/5 від 25.08.94 р., які діяли на час його складання.

Колегія суддів не приймає доводи в апеляційній скарзі про те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, а тому в силу ст. 1257 ЦК України є нікчемним, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що правові норми ЦК УРСР 1963 року не містять визначення нікчемності правочину, нормами, що регулювали порядок складення заповіту не вимагалося зазначення у заповіті причини його складання на дому (хвороба, втомленість, не бажання іти до сільської ради, тощо).

Окрім цього, відповідно до змісту ст. 1257 ЦК України, який вступив в дію після складення заповіту та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності а також п. 6 Інформаційного Листа ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам cт. 1247 ЦК і волевиявлення заповідача було вільним.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем не доведено відсутність волевиявлення заповідача на складання заповіту.

Безпідставними є також твердження позивача про нікчемність заповіту із-за відсутності у ньому даних про прочитання його в голос заповідачем ОСОБА_4 до його підписання, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що заповідач заповіту вголос до його підписання не прочитав.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.

Головуючий -

Судді -