Справа № 683/2475/19
27 листопада 2019 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/2475/19, 2/683/1350/2019 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У вересні 2019 року Кредитна спілка «СуперКредит» (далі КС «СуперКредит») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В судове засідання позивач - КС «СуперКредит» подала заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, позов підтримує у повному обсязі, просить задоволити.
Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2019 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Судом встановлено, що 30 листопада 2014 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СК-5/0268/14/75/99.
Відповідно до п.3.1 кредитного договору, кредит надається позичальнику у національній валюті України після підписання даного договору готівкою в касі кредитодавця або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням позичальника.
Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 72 % річних (п. 3.2 Договору).
Згідно з п.3.7 договору у випадку, якщо позичальник не повернув кредит в строки, зазначені в п. 5.1 договору, то з наступного дня після закінчення строку дії договору проценти по кредиту продовжують нараховуватись за тією ж ставкою, що вказана в п. 3.2 договору.
Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у Таблиці 1, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту.
Згідно з пп.3 п.2.1. зазначеного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин: затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше як на 10 % або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % від суми кредиту або іншого істотного порушення умов цього договору, у тому числі (але не виключно) використання кредиту не за цільовим призначенням, вказаним у п.1.2. цього договору; невиконання позичальником обов`язків, встановлених цим договором щодо забезпечення повернення кредиту, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які кредитодавець не несе відповідальності.
Відповідно до п.5.1 кредитного договору, договір набуває чинності з 30 листопада 2014 року і діє 24 місяці - до 30 листопада 2016 року.
Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит у сумі 4242,05 грн., а останній його отримав, що підтверджується видатковим касовим ордером від 30 листопада 2014 року.
Також встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при громадській організації «Право та Обов`язок» вирішено питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «СуперКредит» заборгованості за договором кредиту від 30 листопада 2014 року, яка утворилась станом на 29 серпня 2015 року, а саме: 3034,50 грн. - несплачене тіло кредиту, 734,23 грн. - заборгованість по процентах, 213,64 грн. - пеня.
Таким чином, кредитна спілка, скористалась правом, передбаченим пп.3 п.2.1 кредитного договору, щодо вимоги про дострокове повернення кредиту при затриманні сплати частини кредиту та сума тіла кредиту в розмірі 3034,05 грн. була достроково стягнута на користь кредитної спілки.
Як вбачається із матеріалів справи, судове рішення станом на 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 не виконано, що підтверджується листом КС «СуперКредит» за №2085/19 від 15.07.2019 року, яке направлено на адресу відповідача, а також розрахунком заборгованості за договором кредиту.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань станом на 04 вересня 2019 року утворилась заборгованість по відсотках за період з 30 серпня 2015 року по 04 вересня 2019 року в розмірі 8782 грн. 97 коп.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Разом з тим, стаття 204 ЦК України, закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця
презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Як вбачається із п.3.7 кредитного договору №СК-5/0268/14/75/99 від 30 листопада 2014 року сторони досягли домовленості, що у випадку, якщо позичальник не повернув кредит в строки, зазначені в п.5.1. договору, то з наступного дня після закінчення строку дії договору відсотки по кредиту продовжують нараховуватися за тією ж ставкою, що вказана в п.3.2 договору.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що в силу пункту 3.7 кредитного договору ОСОБА_1 повинен виконати перед позивачем зобов`язання по сплаті відсотків в розмірі 8782 грн. 97 коп. за період з 30 серпня 2015 року по 04 вересня 2019 року.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
За змістом приписів параграфа 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі або в договорі.
Згідно п.3.4 договору кредиту у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у Таблиці 1, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту.
Оскільки розмір пені в сумі 3578 грн. 34 коп. нараховано позивачем за період з 30 серпня 2015 року по 25 червня 2016 року, тобто в межах строку дії договору кредиту, тому ці вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Враховуючи зазначене, 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором.
Викладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року справа № 6-2129цс16.
Оскільки вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, ураховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання, тому з нього на користь позивача слід стягнути також 1430,18 грн. інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період з 19.06.2015 року по 31.07.2019 року, 383,91 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 19.06.2015 року по 04.09.2019 року, 1340,75 грн. - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 26.12.2014 року по 04.09.2019 року, а також 62 грн. витрачених коштів на листування.
Крім того, з відповідача на користь позивача згідно вимог ч.2 ст.141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у виді судового збору в розмірі 1921 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 280-283 ЦПК України, суд
Позов кредитної спілки «СуперКредит» задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» 1921 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повне рішення складено 02 грудня 2019 року.
Суддя: