Справа № 724/1620/19
Провадження № 2/724/570/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснак А.І.

секретаря судового засідання: Татарчук Л.А.

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хотині Чернівецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначає, що їй належить на праві власності житловий будинок за АДРЕСА_1 , що підтверджує договором купівлі-продажу житлового будинку, яки посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В. від 25 липня 2018 року за реєстровим № 7448.

Так, право власності належним чином зареєстроване, про що свідчить витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25 липня 2018 року за № 132138729.

Вказує, що в серпні 2019 року нею було виявлено, що в будинку залишився бути зареєстрованим колишній власник ОСОБА_2 .

Однак, оскільки ОСОБА_2 у зазначеному будинку не проживає понад 1 рік, являється його колишнім власником, який відчужив його та не знявся із реєстрації, не сплачує плату за користування жилим приміщенням та комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку, а підстав для збереження права користування житловим приміщенням немає, тому вважає, що він повинен бути таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, проте від її представника - адвоката Чабан А.В. надійшла заява, в якій вона просить суд проводити слухання справи у її відсутності та відсутності її довірительки, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. При цьому, просить судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки не повідомив, відзив на позов та заяви про розгляд справи у його відсутності суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 27202362) від 25.07.2018 року (а.с. 8).

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Так, із договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 липня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В, зареєстрованому в реєстрі за № 7448 вбачається, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Однак, згідно довідки виконавчого комітету Грозинецької сільської ради № 897 від 03.09.2019 року вбачається, що в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , 1959 року народження, однак не проживає (а.с. 9).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Також ст. 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 310 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на місце проживання.

Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відчужив належний йому житловий будинок ще 25 липня 2018 року, тобто понад рік, із того часу там не проживає, однак при цьому не знявся із реєстрації.

На підставі ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені докази підтверджують те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у даному будинку із моменту його відчуження, шляхом укладення договору-купівлі продажу, а саме 25 липня 2018 року, тому суд вважає, що він втратив право користування вказаним житлом.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.12.2019 року.

Суддя: А.І. Руснак