КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/9546/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Катющенко В.П.

28 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року в справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2 756,25 грн. та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що між сторонами підписано договір, за умовами якого встановлений графік платежів та одностороння відмова від останнього не допускається.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4858/2019
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої і апеляційної інстанцій, що 29 жовтня 2016 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір № ТН 1210, за умовами пунктів 1.1. та 1.2. якого продавець зобов'язується надати покупцеві (відповідачу) комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а покупець зобов'язується прийняти цей комплекс згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Під комплексом по догляду мається на увазі продаж набору косметики та надання допоміжних супроводжуючих косметологічних послуг.

Згідно із пунктом 1.3. цього договору асортимент, кількість, комплектація перелік складових комплексу по догляду і загальна сума договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що являється невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.4. договору передбачено, що право власності на комплекс по догляду переходить від Сторони-1 до Клієнта після підписання Акту приймання -передачі. При передачі комплексу по догляду Сторони складають та підписують акт приймання - передачі згідно переліку №1 (специфікації). Одночасно сторона 1 надає необхідну, доступну та своєчасну інформацію про товар та послуги в наочній формі, що доводиться до клієнта. Зобов'язання Сторони - 1 по передачі Комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно акту приймання - передачі та підписання даного договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору загальна вартість комплексу по догляду становить 23 075 грн.

Відповідно до пункту 5.3. та 5.4. Договору при оплаті комплексу по догляду частинами в день підписання даного договору клієнт вносить на поточний рахунок або в касу Сторони-1 перший платіж в розмірі 3400 грн. 00 коп. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 19 675 грн. 00 коп. Клієнт сплачує стороні 1 рівними платежами у сумі 1 968 грн. 00 коп. протягом 10 місяців (а. с. 4).

Також, сторонами підписано Перелік №1 (специфікацію) від 29 жовтня 2016 року, якою визначено кількість та асортимент набору косметики та перелік косметологічних послуг, що мали бути надані відповідачу позивачем (а. с. 5).

29 жовтня 2016 року сторонами підписано акт приймання - передачі до договору №ТН 1210 від 29 жовтня 2016 року, згідно з яким відповідачем прийнято набір косметики та ряд косметологічних послуг. Загальна вартість комплексу склала 23 075 грн. 00 коп. (звор. стор. а. с. 5).

ОСОБА_2 сплатила частину вартості товару на загальну суму 9 363 грн. 00 коп. та отримала частину косметологічних послуг на суму 8 080 грн. 00 коп., які оплатила на користьпозивачав повному обсязівідповідно до оригіналу довідки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 без номеру та дати (а. с. 6).

Позивач зазначила, що відповідач комплекс по догляду отримала, претензій щодо отриманого набору по догляду та щодо виконання продавцем своїх обов'язків за договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої. Сторони домовилися, що при оплаті комплексу клієнт сплачує перший платіж у розмірі 3 400 гривень. Залишок вартості у розмірі 19 675 грн. покупець сплачує рівними платежами щомісячно, при цьому остаточно розраховується за товар не пізніше 29 серпня 2017 року.

Позивач, вказуючи, що відповідач в повному обсязі не сплатила кошти за умовами договору, звернулася до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За частиною другою статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно із частиною 2 статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами 29 жовтня 2016 року було укладено договір № ТН 1210, за умовами пунктів 1.1. та 1.2. якого продавець зобов'язується надати покупцеві (відповідачу) комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а покупець зобов'язується прийняти цей комплекс згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Під комплексом по догляду мається на увазі продаж набору косметики та надання допоміжних супроводжуючих косметологічних послуг.

Таким чином, укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір є змішаним, що містить одночасно елементи договору купівлі-продажу та договору про надання послуг.

Враховуючи наведене, позивач, подаючи позов про стягнення заборгованості за договором, повинен довести суду факт надання відповідачу комплекс товарів та відповідних послуг та несплати останнім визначену договором грошову суму за їх отримання.

Умовами договору передбачено, що факт належного виконання своїх зобов'язань з боку постачальника підтверджується актом приймання - передачі, підписаним сторонами договору.

Встановлено, що акт приймання - передачі та договір №ТН 1210 складено й підписано однією датою 29 жовтня 2016 року, однак відповідно до спірного договору відповідачу мало бути надано п'ять найменувань косметологічних послуг із різною кількістю їх відвідувань, що не могло бути виконано протягом одного робочого дня.

Такий висновок зробив суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів.

Також в акті приймання - передачі від 29 жовтня 2016 року в графі «найменування товару» не наведено повного змісту та обсягу операції з постачання товару, а саме кількості та асортименту товару - набору косметики, який мав бути поставлений позивачем на користь відповідача згідно вимог договору.

Матеріали справи містять довідку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 без номеру та дати, відповідно до якої ОСОБА_2 сплатила частину вартості товару на загальну суму 9 363 грн. 00 коп. та отримала частину косметологічних послуг на суму 8 080 грн. 00 коп., які оплатила на користь позивача в повному обсязі.

Дані щодо обсягу та змісту поставленого товару та наданих послуг позивачем зазначені в акті приймання - передачі суперечать оригіналу довідки наданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

Отже, акт приймання - передачі від 29 жовтня 2016 року містить неповні та недостовірні дані щодо змісту, обсягу, вартості та дати постачання відповідачу товарів та послуг.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що акт приймання - передачі від 29 жовтня 2016 року не може бути прийнятий судом як достовірний доказ належного виконання позивачем умов договору №ТН 1210 від 29 жовтня 2016 року, а тому вважає висновки районного суду про відмову в задоволенні позову правильними.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем на підтвердження своїх вимог, щодо належного виконання умов договору №ТН 1210 від 29 жовтня 2016 року та не сплати ОСОБА_2 за наданий комплекс товарів та відповідних послуг грошової суми в повному обсязі, не надано належних та допустимих доказів.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про невиконання умов договору відповідачем в повному обсязі не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють позовні вимоги, які розглянуті судом першої інстанції у повному обсязі і по яким суд зробив висновки, з якими погоджується і колегія суддів, за наведеного вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції .

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова