Справа № 454/1277/19 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/2289/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Сокальського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у якій просив скасувати постанови від 17.05.2018 року про: встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України; тимчасового обмеження його у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження його у праві користування вогнепальною зброєю; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; накладення на нього штрафу, пені, якщо таке існує; зобов`язати Сокальський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області повернути стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист; скасувати постанову ВП №37022510 про відкриття виконавчого провадження; скасувати рішення про заборгованість, якщо таке існує; спростувати недостовірну інформацію про нього, направлену до третіх осіб, вилучити будь-яку інформацію з публічного доступу.

В обґрунтування позову зазначав, що за час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 у них народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно. Зазначає, що аліменти сплачує вчасно, жодної заборгованості в нього немає, а відтак вважає неправомірним дії державного виконавця, якими порушено його права, так як він безпідставно обмежений в праві виїзду за межі України, тимчасово обмежений його у праві керування транспортними засобами, у праві користування вогнепальною зброєю; у праві полювання. Вважає також безпідставним накладення на нього штрафу, нарахування пені у випадку її нарахування. Просив зобов`язати Сокальський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області повернути стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист; скасувати постанову ВП №37022510 про відкриття виконавчого провадження; скасувати рішення про заборгованість, якщо таке існує; спростувати недостовірну інформацію про нього, направлену до третіх осіб, вилучити будь-яку інформацію з публічного доступу.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи. Зазначає, що в жовтні, січні та лютому 2019 року він звернувся в Сокальський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про видачу розрахунку заборгованості по аліментах, у чому йому було відмовлено. Також він звертався з письмовими заявами про видачу такого розрахунку, проте жодної відповіді не отримував у зв`язку з чим звернувся в суд з заявою, проте йому було відмовлено в її реєстрації. Вказує, що у зв`язку з такими діями виконавчої служби змушений був звернутись в прокуратуру з відповідною заявою. Стверджує про те, що державний виконавець не надала суду жодних доказів про те, що нею неодноразово в період з 2011 року надсилались виконавчі листи на адресу ОСОБА_1 . Вважає, що державний виконавець не вправі встановлювати суму заборгованості по аліментах. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтирання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до Конституції України (ст.ст.124, 129), Цивільного процесуального кодексу України (ст.18), судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), відповідно до закону рішення суду підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органів ДВС, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Розділ У11 ЦПК України передбачає порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції. (ч.1 ст. 448 ЦПК України).

Згідно зі ст. 449 ЦПК України скаргу можу бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частина 2 ст. 449 ЦПК України передбачає, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи ДВС розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Частина 2 ст. 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду карги, не перешкоджають її розгляду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.(ч.1 ст. 451 ЦПК України).

У разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця, або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, усунути порушення (поновити порушене право заявника). (ч.2 ст. 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. (ч.3 ст. 451 ЦПК України).

Відтак, ЦПК України передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення можуть бути оскаржені до суду, процесуальним документом, з яким сторона виконавчого провадження повинна звернутися до суду, є скарга, яка може бути подана лише протягом десяти днів, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги, підлягає поновленню, скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується, і за результатами розгляду суд постановляє ухвалу.

Тобто, ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження», передбачають, що сторони виконавчого провадження, які вважають, що рішеннями, дією чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи, вправі звернутися до суду зі скаргою, а не з позовною заявою.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , вважаючи неправомірними рішення державного виконавця Сокальського ВДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення ним постанов від 17.05.2018 року про: встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України; тимчасового обмеження його у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження його у праві користування вогнепальною зброєю; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; накладення на нього штрафу, пені; зобов`язання Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області повернути стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист; про скасування судом постанови ВП №37022510 про відкриття виконавчого провадження та рішення про заборгованість, якщо таке існує; спростування недостовірної інформації про нього, направлені до третіх осіб та вилучення будь-якої інформації про нього з публічного доступу, всупереч положенням розділу У11 ЦПК України звернувся до Сокальського районного суду Львівської області не зі скаргою, а з позовною заявою.

Відповідно до роз`яснень п. п. 13, 16, 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченими положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в ч. 4 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК України. Передбачений строк на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця є процесуальним строком, і такий може бути поновлений за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. Сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Відкриваючи провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , суддя не звернув увагу на положення розділу У11 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», не застосував положення ст. 121 ЦПК України, та незважаючи на зміст заяви, її вимоги, прийняв до розгляду позовну заяву, а не скаргу.

В подальшому, розглядаючи подану ОСОБА_1 позовну заяву, як скаргу, суд не врахував передбачений законом строк для звернення до суду зі скаргою, та відсутність клопотання про його поновлення, не застосував наслідки пропуску строку і відсутність клопотання про його поновлення, оскільки скарга подана з попуском строку суддею залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові.

Зі змісту позовної заяви, її прохальної частини вбачається, що ОСОБА_1 , просив визнати неправомірними рішення державного виконавця Сокальського ВДВС ГТУЮ у Львівській області щодо винесення ним постанов від 17.05.2018 року про: встановлення тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України; тимчасового обмеження його у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження його у праві користування вогнепальною зброєю; про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання; накладення на нього штрафу, пені; зобов`язання відділу Державної виконавчої служби Сокальського ГТУЮ у Львівській області повернути стягувачу ОСОБА_2 виконавчий лист; про скасування судом постанови ВП №37022510 про відкриття виконавчого провадження та рішення про заборгованість, якщо таке існує, тобто, ОСОБА_1 фактично не погоджується з діями державного виконавця Сокальського ВДВС ГТУЮ у Львівській області, з винесеними ним постановами в процесі здійснення виконавчого провадження при виконанні рішення суду про стягнення аліментів.

А відтак, процесуальний документ, з яким ОСОБА_1 мав би звернутися до суду, слід було викласти у вигляді скарги, а не у вигляді позовної заяви, оскільки подання позовної заяви при оскарженні сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в процесі виконання судового рішення, суперечить розділу У11 ЦПК України.

Суддею безпідставно не застосовано положень ст. 121 ЦПК України.

Крім цього, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув увагу і на те, що вимоги стосуються прав стягувача у виконавчому провадженні, ОСОБА_2 , ухваленим судовим рішенням може бути вирішено питання про її права та інтереси, однак стягувач не була залучена до участі у справі.

Розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 , як скаргу, суд першої інстанції не врахував, що за наслідкам розгляду позовної заяви ухвалюється рішення (ухвала), а за наслідками розгляду скарги постановляється ухвала.

Вищезазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

А відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , що не перешкоджає йому звернутися до суду зі скаргою на неправомірні рішення, дії державного виконавця Сокальського ВДВС ГТУЮ у Львівській області.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 14 червня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05.12.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.