Дата документу 29.03.2019 Справа № 333/5834/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5834/17 Головуючий у 1 інстанції Герасименко С.Г.
Провадження № 22-ц/807/995/19 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Солонянської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2018 року позов задоволено.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2018 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без руху.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року, з урахуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року, заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення визнано неподаною та повернуто заявнику.

На зазначену ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 04 березня 2019 року, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

14 березня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 березня 2019 року відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

21 березня 2019 року на адресу апеляційного суду повторно надійшло клопотання ОСОБА_3 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, що в розумінні статті 44 ЦПК України є зловживанням процесуальним правами, оскільки питання за аналогічним клопотанням вирішено ухвалою суду від 18.03.2019 року.

Крім цього ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів та про виклик свідка.

В клопотанні про витребування доказів просив суд витребувати у відділенні АТ «Ощадбанк» інформацію про здійснення ним платежу у розмірі 352,40 грн. відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів. Проте, заявником не надано доказів в розумінні статті 76 ЦПК України на підтвердження того, що йому було відмовлено в видачі дублікату квитанції про сплату судового збору. Виклик свідка та його показання також не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.. 76 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

У справі "Bellet у. France" Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху, виходив із того, що заява про перегляд заочного рішення не оплачена судовим збором.

Визнаючи заяву неподаною та повертаючи її заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не виконання вимоги ухвали без руху від 04.04.2018 року.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки в ухвалі суду першої інстанції від 04 квітня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, судом першої інстанції не було зазначено реквізитів на які заявник повинен був сплатити судовий збір за подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, в ухвалі Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року про визнання неподаною та повернення заяви суд наводить два взаємовиключні мотиви. А саме, з одного боку суд в ухвалі від 14.08.2019 року надає заявнику додатковий строк для усунення недоліків заяви, а з іншого боку суд в цій самій ухвалі визнає заяву неподаною та повертає заявнику.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку, щодо повернення позовної заяви заявнику.

Отже, з встановлених судом апеляційної інстанції обставин слідує, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2018 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: