УХВАЛА

30 липня 2019 року

м. Київ

справа № 210/2007/16-ц

провадження № 61-14178ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу; за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та дійсним,

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 , у якому просив стягнути із відповідача на свою користь авансовий платіж за організацію в майбутньому туристичної поїзди у розмірі 73 516 грн.

У жовтні 2016 року ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати договір за туристичне обслуговування, укладений між нею та ОСОБА_1 16 листопада 2015 року, дійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ФОП ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 212 грн.

Визнано договір на туристичне обслуговування від 16 листопада 2015 року дійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 про визнання дійсним договору на туристичне обслуговування від 16 листопада 2015 року, укладеним між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення авансового платежу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що сторони погодили всі істотні умови договору та приступили до його виконання, а поверненню ОСОБА_1 за невикористану подорож підлягають кошти у розмірі 12 212 грн.

У липні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 є стягнення авансового платежу, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 73 516 грн , яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 100 = 192 100 грн), а тому справа № 210/2007/16-ц є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, у справі заявлено вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , а саме визнання договору на туристичне обслуговування від 16 листопада 2015 року укладеним та дійсним.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу; за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним та дійсним відмовити.

Суддя В. С. Жданова