Справа № 296/4949/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2019 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Маслак В.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 11754,64 грн., яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов"язань за кредитним договором №б/н від 21.07.2015р.

Обгрунтовуючи позов АТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що 21.07.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 1500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.04.2019 року, становить 11754,64 грн., з яких: 1414,81 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2254,89 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5849,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1200,00 грн. пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500 грн. - штраф - (фіксована частина); 535,94 грн. - штраф (процентна складова).

За клопотанням позивача та з урахуванням положень ст.ст. 274-277 ЦПК України розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від відповідача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Заявляючи позовні вимоги, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» зіслався на те, що 21.07.2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» надав грошові кошти у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження умов договору відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копії наступних докуметів: анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку; витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21.07.2015р.

Слід вказати, що анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування.

Крім того, указана анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування відсотків, комісій, штрафу та пені.

Також, суд звертає увагу на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підтверджує факт надання банком та отримання ОСОБА_1 кредиту в сумі 1500 грн.

Вказана заява є лише зверненням позичальника до кредитора щодо надання кредиту та передує укладенню кредитного договору.

До укладання кредитного договору та оформлення операції надання кредиту позичальник, який бажає отримати кредит, звертається в банк із заявою про надання кредиту та надає інші документи для розгляду банком можливості надання такого кредиту. І лише після розгляду заяви (звернення) від позичальника, вивчення та аналізу наданих документів, банк приймає рішення щодо можливості (чи неможливості) надання кредиту. Лише у разі позитивного рішення, банк укладає з позичальником кредитний договір.

Тому зазначена анкета-заява не може слугувати належним доказом на підтвердження існування зобов`язальних правовідносин за кредитним договором між сторонами.

Виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідача та на який банком було зараховано кредитні кошти, до позовної заяви не додано.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису ОСОБА_1

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що ні анкета-заява відповідача, ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а ні розрахунок заборгованості за договором №б/н від 21.07.2015р. не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору та наявність у ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 11754,64 грн., за відсутності інших допустимих доказів на підтвердження волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та досягнення сторонами всіх істотних його умов.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.06.2018р. у справі №700/3902/15-ц, 31.10.2019р. у справі №753/8552/16-ц, від 07.06.2018р. у справі №755/17553/16, від 06.06.2018р. у справі №364/594/17, від 24.05.2018р. у справі №630/366/16-ц, від 10.05.2018р. у справі №357/16301/15-ц.

Інші письмові докази на підтвердження факту видачі банком і отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів, в матеріалах справи відсутні.

Жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

З урахуванням зазначеного, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ «КБ «Приватбанк».

З огляду на те, що в позові АТ КБ "Приватбанк" відмовлено, суд з урахуванням приписів ст.141 ЦПК України не стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258-259, 268, 272-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира.

Cуддя В. П. Маслак