ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7156/19 Справа № 210/2070/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 04 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 125 190 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що з ним 27 липня 2018 року стався нещасний випадок на виробництві відповідача.Висновком МСЕК від 23 січня 2019 року позивачу було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 30% та третя група інвалідності.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 125 190 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, зокрема, судом не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом першої інстанції не повній мірі враховано відсоток втрати працездатності в розмірі 30%, встановлення позивачу третьої групи інвалідності, внаслідок чого позивач відчуває сильній біль, на теперішній час позбавлений можливості в повній мірі реалізувати свої звички та бажання, оскільки постійно відчуває сильні больові відчуття під час ходи. Додаткових моральних страждань позивачу завдає розуміння того, що внаслідок нещасного випадку, який стався за відсутності його вини, позивач позбавлений можливості повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, так як витрачає значний час на проходження курсів лікування та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є довготривалими, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та стражданнь, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Також суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди.

Вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно з`ясував обставини, на які посилався відповідач, як на підставу своїх заперечень.

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним.

Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 1985 року працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря - інструментальника спеціалізованого ремонтного цеху коксохімічного виробництва, з 2019 року переведений на посаду підсобного робочого у зв`язку з інвалідністю, де працює по теперішній час (а.с. 24-27).

Згідно п. 6 Акту № 13, форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затвердженого В.о. директора з охорони праці ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 11 вересня 2018 року, 27.07.2018 року близько о 09 год. 10 хв., знаходячись в автомобілі ЗіЛ -130, під керуванням працівника ОСОБА_4 , в районі автобусної зупинки «Станція проміжна» прямуючи по автомобільної дорозі «Грузова», автомобіль зробив маневр в сторону узбіччя та встав на праві колеса, при цьому водій втратив контроль управління над автомобілем, внаслідок чого відбулось перекидання транспортного засобу. Від нещасного випадку позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: « Забою , садна м`яких тканин голови. Закритий компресійний перелом тіла Тh5. Забій, садна правої кисті». Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків (а.с. 14).

Відповідно до п. 7 Акту, причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці (а.с. 15).

Згідно п. 10 Акту, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, зазначено водія автотранспортних засобів автоколони № 3 цеху технологічного автотранспорту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_4 , який порушив Правила дорожнього руху, а саме перевищив швидкість і не врахував дорожні обставини при закруглені автодороги, чим порушив вимоги п. п. 1.6.2, 1.6.3, 3.1, 3.4 «Інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів цеха технологічного автотранспорту» (а.с. 15) .

За висновком МСЕК від 23 січня 2019 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва (а.с. 8-11).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки втрата професійної працездатності отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язана з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність протиправних дій відповідача, як обов`язкової умови відшкодування шкоди, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи вони суперечать ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до п. 10 Акту, встановлено вину водія ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - ОСОБА_4 , який допустив порушення вимог законодавства про охорону праці.

Відповідно до висновку МСЕК від 23 січня 2019 року позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повно і не всебічно з`ясував обставини, на які посилався відповідач, як на підставу своїх заперечень, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції взяв до уваги відзив відповідача на позовну заяву разом з письмовими додатками.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що позивач внаслідок ушкодження здоров`я змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Тому доводи апеляційних скарг представника позивача та представника відповідача про те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: