Єдиний унікальний номер 263/1979/19
Номер провадження 22-ц/804/3197/19
Доповідач Гаврилова Г.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.,

секретар Єфремова О.В.

сторони :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Євангелістової Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року, у складі судді Кияна Д.В.,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2019 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Євангелістова Н.О., звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини-інваліда.

В обґрунтування позову зазначала, що з 24 лютого 2009 року по 17 грудня 2018 року перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбу, під час якого їй була встановлена інвалідність: в 2011 році - ІІ група, в 2017 році - І-Б група. У зв`язку з інвалідністю вона не працює, потребує постійного стороннього догляду та лікування. Вказувала, що інвалідність вона отримала під час перебування у шлюбі з відповідачем, який своїми постійними сварками, хуліганськими діями та зловживанням спиртними напоями сприяв погіршенню її стану здоров`я. Розмір її пенсії по інвалідності складає 1705 грн., якої ледве вистачає на продукти харчування. В свою чергу відповідач працює, отримує заробітну плату та може надавати їй матеріальну допомогу, однак цього не робить. Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на своє утримання у розмірі ? частки його заробітку (доходу), починаючи з дати подачі позову до суду.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини-інваліда задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини від його заробітку (доходу) щомісячно протягом строку інвалідності, починаючи з дня подання позову до суду з 08 лютого 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Євангелістова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Постановою Донецького апеляційного суду від 18 липня 2019 року апеляційна скарга Євангелістової Н.О. в інтересах ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини-інваліда відмовлено.

На постанову апеляційного суду Євангелістовою Н.О. , в інтересах ОСОБА_1 , подано касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Євангелістової Н.О. задоволена частково. Постанова Донецького апеляційного суду від 18 липня 2019 року скасована. Справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд встановив, що відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржував. Аналіз аргументів апеляційної скарги позивача свідчить про те, що заявник був не згоден з розміром стягнутих аліментів, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які повинні були бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розумінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України.

Проте, всупереч вказаним правилам апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу позивачки, скасовуючи рішення суду першої інстанції, яке ухвалено на користь позивачки, та відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вийшов за межі доводів апеляційної скарги, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції , є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Євангелістова Н.О. посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду змінити та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня подання позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, що позивачка є інвалідом першої групи та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1700 грн., проте її потреби у коштах на лікування та проживання, харчування, сплати комунальних послуг з врахуванням її фізичного стану, вартості медикаментів, вартості продуктів харчування та квитанцій за квартиру, значно перевищують цій розмір. В свою чергу відповідач отримує заробітну плату більше 11 000 грн. на місяць, має у власності частину житлового будинку, інших утриманців не має, а тому спроможний надавати позивачці матеріальну допомогу. Окрім того, під час спільного проживання з позивачкою відповідач не оплачував комунальні послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 20 000 грн. Суд першої інстанції посилаючись на ЗУ «Про Державний бюджет на 2019 рік» та встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб вважав можливим стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку, що на думку суду є достатнім для забезпечення потреб позивача, проте затрати ОСОБА_1 на лікування та проживання, сплати комунальних послуг значно перевищують встановлений прожитковий мінімум.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивачка, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи до суду не з`явилась, клопотань до апеляційного суду не надала. ( а.с. 191)

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Євангелістову Н.О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, заперечення відповідача ОСОБА_2 , який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою та вважав, що відсутні підстави для стягнення аліментів у будь-якому розмірі з нього на користь позивачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Відповідно до ч. 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржено представником позивачки виключно в частині розміру стягнутих аліментів, відповідачем рішення суду не оскаржено, тому, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи аліменти в розмірі 1/10 частини, місцевий суд виходив із того, що відповідач може надавати таку допомогу та з урахуванням потреб позивачки визначеного розміру аліментів буде достатньо для забезпечення її життя.

Заперечуючи проти даного розміру аліментів, позивач вважає, що її потреби не можуть бути задоволені таким розміром аліментів, та мають бути більшими. Крім того, за час спільного проживання відповідач пиячив, з приводу чого у них виникали сварки, та дана обставина, вважає, погіршувала стан її здоров`я.

Судом встановлено, що сторони з 24 лютого 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2018 року (а.с. 7). З 2011 року позивачці встановлена 2 група інвалідності з приводу загального захворювання: в`яло текучого енцефаломіеліту с тетрапарезом з вираженим порушенням функції пересування( на інвалідному візку) , з судомними нападами , що провокуються звуками та світлом.( а.с. 8)

З довідок до акту огляду МСЕК від 08 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлена 1-Б група інвалідності строком до 01 березня 2019 року (а.с. 9), від 19 лютого 2019 р. - строком до 01 березня 2022 року (а.с. 34). Причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови та характер праці - потребує постійного стороннього догляду.

В апеляційній скарзі представник позивачки посилається на те, що дохід ОСОБА_1 , з врахуванням її фізичного стану, недостатній для забезпечення її потреб на лікування, проживання, харчування та сплати комунальних послуг. На підтвердження свого майнового стану та тяжкості захворювання надала довідки про отримання пенсії та виписки з медичних документів.

Так, відповідно до довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 лютого 2019 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по інвалідності, загальна сума якої за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року складає 10096,26 гривень, зокрема, пенсія станом на день звернення становила 1705гривень 21 копійку. (а.с. 33)

Згідно з виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 з 16 липня 2015 року по 31 липня 2015 року, з 18 грудня 2015 року по 04 січня 2016 року, з 26 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року проходила лікування в комунальну закладі Маріупольської міської ради «Маріупольська міська лікарня № 1» у зв`язку з захворюванням - уповільнений прогресуючий енцефаломієліт. (а.с. 36-38).

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 08 травня 2019 року ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2018 року отримав заробітну плату на загальну суму 127 402,89 гривень (а.с. 72).

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз ст.ст.75, 76 СК призводить колегію суддів до висновку, що призначення аліментів на особу, яка набула інвалідності під час зареєстрованого шлюбу та цей статус не змінився і після розірвання шлюбу, можливе за одночасної наявності всіх наступних умов: якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Так однією з обов`язкових умов є наявність нижчого від прожиткового мінімуму рівня матеріального забезпечення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Згідно додатково наданої представником позивачки довідки про доходи, пенсія ОСОБА_1 з липня 2019 року по листопад 2019 рік складає 2000 гривень на місяць. ( а.с.201-202)

Отже, державою на законодавчому рівні встановлено розмір достатнього доходу для осіб, які втратили працездатність. А тому, якщо дохід зазначеною особою дорівнює встановленому розміру або є вищим, така особа не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс 15 , від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 61/23149/св18.

Враховуючи встановлений державою розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та розмір отримуваної пенсії позивачки, який на час звернення до суду складав 1705,21 грн. та наразі становить 2000 гривень колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та збільшення розміру аліментів.

Доводи позивачки, що її хвороба поглибилась саме внаслідок сварок та негідного поводження позивача не підтверджується належними та допустимими доказами. Крім того, сама по собі дана обставина не впливає на обов`язок відповідача утримувати позивачку незалежно від права на відшкодування відповідно до ч.6 ст. 75 Сімейного кодексу України. ОСОБА_1 у свою чергу, не посилалась на те, що її непрацездатність виникла саме внаслідок протиправної поведінки другого з подружжя.

Відповідач в апеляційному суді , категорично заперечуючи проти доводів позивачки, пояснив, що під час шлюбних відносин допомагав в лікуваннні позивачки, їх сварки були викликані обоюдними претензіями один до одного, він постійно працює та веде собі гідно.

Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу збільшення розміру аліментів, на те, що відповідачем не сплачувались комунальні послуги під час спільного проживання з позивачкою, колегія суддів не приймає до уваги. Обов`язок наймача та членів його сім`ї щодо утримання житла передбачений Житловим кодексом України та в разі невиконання відповідачем цього обов`язку, позивачка не позбавлена права пред`явити до нього відповідний позов.

За таких обставин, перевіряючи судове рішення в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а отже, судове рішення в силу ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

При цьому судова колегія відхиляє доводи відповідача щодо відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачем судове рішення в передбачений законом спосіб не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

апеляційну скаргу Євангелістової Наталії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 06 грудня 2019 року.

Судді Г.Л. Гаврилова

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова