Провадження №22-ц/812/420/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 487/1749/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Данилової О.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2,

про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва , ухвалене суддею Біцюк А.В. 5 грудня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року

у с т а н о в и в:

28 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТ «Миколаївгаз») та приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі ПрАТ «СТ «Іллічівське») про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 2 грудня 2016 року водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом УАЗ 3741 ВП6ТДА, д/н НОМЕР_1, який належить ПАТ «Миколаївгаз», по вул. Рюміна біля буд. 15 в м. Миколаєві, починаючи рух заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем Nissan Primera під її керуванням, в результаті чого її автомобіль отримав механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, підтверджується постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року.

2 грудня 2016 року на адресу ПрАТ «СТ «Іллічівське», з яким ПАТ «Миколаївгаз» 3 серпня 2016 року уклало договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вищезазначений автомобіль, було направлено повідомлення про ДТП.

Проте, відповіді від ПрАТ «СТ «Іллічівське» про стахове відшкодування не надходило.

Посилаючись на те, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2, належить ПАТ «Миколаївгаз», а його вина у заподіянні матеріальних збитків доведена в суді, ОСОБА_1 просила стягнути в солідарному порядку з ПАТ «Миколаївгаз» та ПрАТ «СТ «Іллічівське» на ї користь 63 872 грн. 31 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 змінила свої позовні вимоги та просила стягнути з ПАТ «Миколаївгаз» матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в розмірі 63 872 грн. 31 коп., залишивши вимоги до ПрАТ «СТ «Ілдлічівське» без розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2018 року прийняті до розгляду змінені позовні вимоги ОСОБА_1, а позовні вимоги останньої до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про стягнення страхового відшкодування залишені без розгляду.

Рішенням цього ж суду від 5 грудня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Миколаївгаз» на користь ОСОБА_1 63872грн. 31 коп. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «Миколаївгаз», посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо покладення обовязку з відшкодування шкоди на особу, відповідальність якої застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу протягом строку, встановленого судом від позивача до апеляційного суду не надійшло

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок по відшкодуванню завданої майнової шкоди має бути покладено на відповідача, як власника джерела підвищеної небезпеки.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 2 грудня 2016 року о 13 год. 45 хв. водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом УАЗ 3741 ВП6ТДА, д/н НОМЕР_1, який належить ПАТ «Миколаївгаз», починаючи рух заднім ходом, по вул. Рюміна біля буд. 15 в м. Миколаєві не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпеці свого руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2016 року, що набрала законної сили 6 січня 2017 року.

Право власності на пошкоджений транспортний засіб Nissan Primera , реєстрацій номер НОМЕР_3, належить ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії СХО 797489.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 444662, автомобіль УАЗ 3741 ВП6ТДА (рік випуску 2005, номер кузову 046), номерний знак НОМЕР_4, зареєстрований 17 березня 2011 року за ПАТ «Миколаївгаз», що є власником цього транспортного засобу до теперішнього часу.

Таким чином, судом встановлено, що на момент вказаної ДТП транспортний засіб, яким позивачу спричинено шкоду, був зареєстрований за ПАТ «Миколаївгаз». Крім того, водієм даного т/з був ОСОБА_2, який працював водієм в ПАТ «Миколаївгаз», тобто перебував з останнім в трудових відносинах.

Відповідач не заперечує вину свого працівника ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1961-IV), страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до полісу № АК/0261430 від 3 серпня 2016 року цивільно-правова відповідальність ПАТ «Миколаївгаз» перед третіми особами, як власника транспортного засобу УАЗ 3741 ВЕ5702АС, була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» з лімітом відповідальності страховика за шкоду завдану майну третьої особи у розмірі 100 000 грн.(а.с.8).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон № 1961-IV передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 Закону № 1961-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З огляду на наведене вище, ОСОБА_3 Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закон № 1961-IV).

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що позивач не отримувала відмову страховика відповідача у виплаті страхового відшкодування, а відразу предявив вимогу про стягнення матеріальної шкоди до відповідача, вважаючи, що страхова компанія не зможе виконати свого обовязку, через анулювання у неї ліцензії на цей вид діяльності.

Проте зазначені обставини жодними доказами не підтвердженні.

Отже, умови, за яких у винної особи (страхувальника) виникає обовязок відшкодувати шкоду не настали, а тому звернення до суду з позовом відразу до страхувальника , є передчасними та задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення матеріальної шкоди з ПАТ «Миколаївгаз», то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, то з позивача на користь відповідача підлягають стягнення, понесені останнім витрати на оплату судового збору у розмірі 2400 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 5 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» 2400 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.М. Базовкіна

ОСОБА_4

Повний текст постанови складено 29 березня 2019 року.