ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м.Суми

Справа №591/2314/17

Номер провадження 22-ц/816/1864/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпайпенерго», ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - адвоката Талденко Олену Володимирівну,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Грищенко О.В., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпайпенерго» (далі - ТОВ ««Укрпайпенерго»), ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирпич Лілія Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування запису про право власності.

Свої вимоги мотивує тим, що 02 жовтня 2013 року між ним та ТОВ «Укрпайпенерго» укладений Договір про надання поворотної фінансової допомоги, згідно умов якого він передав, а ТОВ «Укрпайпенерго» прийняло від нього грошові кошти в загальному розмірі 3000000 грн. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань по поверненню грошових коштів він змушений був звернутися до суду. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року його позов до ТОВ «Укрпайпенерго» про стягнення 3000000 грн основого боргу та 3654 грн судових витрат задоволено повністю. З метою виконання вказаного рішення суду, він отримав виконавчий лист, який пред'явлений до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Позивачу було відомо, що у власності товариства перебуває нерухоме майно - нежитлове приміщення, загальною площею 1958,4 кв. м у АДРЕСА_1, на яке можливо звернути стягнення в межах виконання вказаного вище рішення суду. Державним виконавцем були отримані відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з яких позивачу стало відомо, що станом на 24 березня 2017 року власником нежитлового приміщення, механічна майстерня літ. «Е,е-ІІІ», загальною площею 1958,4 кв. м. у АДРЕСА_1 є не боржник у виконавчому провадженні, а ОСОБА_2, яка зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно 18 липня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 є учасником ТОВ «Укрпайпенерго», їй належить частка у розмірі 40% статутного капіталу. Відповідач ОСОБА_3 є її чоловіком та керівником товариства. А отже нерухоме майно за даним правочином перейшло у спільну власність подружжя ОСОБА_3.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений 17 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирпич Л.В., укладений між ТОВ «Укрпайпенерго» та ОСОБА_6 є фіктивним, укладеним без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, а виключно з метою ухилення товариства від виконання грошового зобов'язання перед ним, яке виникло на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 02 жовтня 2013 року.

Посилаючись на ст.ст. 15, 16, 203, 215, 234 ЦК України просить визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - механічна майстерня літ «Е,е-ІІІ», загальною площею 1958,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ТОВ «Укрпайпенерго» та ОСОБА_2, посвідчений Кирпич Л.В, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; скасувати запис про право власності номер 6388407 від 18 липня 2014 року, вчинений Кирпич Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення - механічна майстерня літ «Е,е-ІІІ», загальною площею 1958,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомості 01; поновити запис про право власності ТОВ «Укрпайпенерго» на вказане нерухоме майно.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом зроблено неправильний висновок про те, що протокол № 30 від 02 липня 2014 року, зокрема на підставі якого від імені продавця за договором діяв генеральний директор ТОВ «Укрпайпенерго», є достатнім доказом повноважень останнього щодо вчинення правочину, а саме укладення договору купівлі-продажу майна від 18 липня 2014 року. Про факт неприйняття участі позивачем у загальних зборах товариства та відповідно неможливості участі у голосуванні та прийнятті рішень свідчить також зазначення у вказаному протоколі недостовірних відомостей щодо особи ОСОБА_1 Судом не надано правової оцінки поясненням свідка ОСОБА_7

Зазначає, що судом не з'ясовано, чи передбачали сторони спірного правочину реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, чи направлені дії сторін договору на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, чи продовжував продавець фактично володіти та користуватися цим майном. Не надано оцінки тому факту, що розрахунок у безготівковому порядку проведений не був, а проведення розрахунку у готівковій формі не підтверджений жодним документом. Тобто факт проведення розрахунків жодним чином не доведений, а навпаки є обґрунтовані сумніви у фактичному його здійсненні.

Вважає, що суд надав привілеї відповідачам у дотриманні їх прав щодо надання представнику товариства строку на ознайомлення з матеріалами справи та надання відзиву на позовну заяву, проігнорувавши факт надсилання копії відзиву позивачу, але водночас ненадання такого відзиву до суду, що потягло порушення прав позивача, зокрема відмову судом у долучення до матеріалів справи відповіді представника позивача на вказаний відзив та ненадання оцінки доводам та аргументам, наведеним представником позивача у відповіді на відзив.

Вважає, що спірний договір не був спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків сторонами, оскільки правові наслідки, які обумовлювались цим правочином не були досягнуті, а саме: сторонами не проведено розрахунки та формалізм складання акту приймання-передачі нерухомого майна, що свідчить про відсутність юридичного наслідку - факту передачі майна продавцем покупцеві.

Крім того, земельна ділянка, на якій розташоване вказане нежитлове приміщення, не була переоформлена та передана у користування ОСОБА_2

Від представника ТОВ «Укрпайпенерго» - адвоката Марченка І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною, просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що в апеляційній скарзі позивач фактично посилається на порушення його корпоративних прав при проведенні зборів учасників та вирішенні на зборах питань щодо майна товариства, що не відноситься до компетенції загальних судів. Вказує, що майно зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2, а тому спірний договір був спрямований на набуття цивільних прав та обов'язків сторонами, отже не може бути кваліфікований як фіктивний.

Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кирпич Л.В. надійшла заява, в якій просить справу розглянути за її відсутності.

Від представника ТОВ «Укрпайпенерго» - адвоката Марченка І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він бере участь в іншому судовому засіданні в адміністративній справі. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки участь представника юридичної особи в розгляді іншої справи, не є поважною причиною неявки в судове засідання. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Талденко О.В., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що в учасників правочину був відсутній намір створити юридичні наслідки, а також що наявний умисел всіх сторін правочину, позивач суду не надав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2014 року між ТОВ «Укрпайпенерго» в особі генерального директора ОСОБА_3, якій діє на підставі Статуту, Протоколу № 1 Загальних зборів засновників ТОВ «Укрпайпенерго» від 16 липня 2007 року та Протоколу № 30 Загальних зборів учасників ТОВ ««Укрпайпенерго» від 02 липня 2014 року, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, механічна майстерня літ. «Е,е - ІІІ» загальною площею 1958,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить продавцю на підставі Рішення господарського суду Сумської області від 20 січня 2011 року, справа № 18/161-10. Договір посвідчено Кирпич Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18 липня 2014 року(а. с. 223-224, т. 1).

За погодженням сторін продаж предмета договору вчиняється за 401 000 грн 00 коп., включаючи ПДВ, які сплачуються покупцем у безготівковому порядку на рахунок продавця протягом 90 робочих днів з дня підписання сторонами цього договору (п. 2.1 Договору).

Право власності на предмет цього Договору підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (п. 3.1).

Представник продавця та покупець стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, що не обмежені в праві укладати правочини. Ціна продажу, зазначена в п. 2.1 цього договору, за твердженням сторін відповідає їх дійсним намірам (п. 4.2 договору).

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_2 18 липня 2014 року (а. с. 25-26, т. 1).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 11 від 31 липня 2014 року ТОВ «Укрпайпенерго» було прийнято від ОСОБА_2 401 000 грн за договором купівлі-продажу від 18 липня 2014 року (а. с. 180, т. 2).

ТОВ «Укрпайпенерго» було створено згідно з рішенням загальних зборів його засновників, що підтверджується протоколом № 1 від 16 липня 2007 року. Товариство діє на підставі Статуту (а. с. 225-226, т. 1).

Як вбачається із Статуту ТОВ «Укрпайпенерго» (в новій редакції від 02 лютого 2011 року), засновниками і учасниками товариства є: ОСОБА_7 (20% статутного капіталу), ОСОБА_2 (40% статутного капіталу), ОСОБА_1 (40% статутного капіталу) (пункти 3, 12 Статуту) (а. с. 11-25, т. 2).

Згідно п. 20.24 Статуту до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено попереднє затвердження правочинів (договорів, контрактів) щодо придбання або відчуження нерухомості, земельних ділянок, незалежно від їх ціни.

З протоколу № 30 від 02 липня 2014 року загальних зборів учасників ТОВ «Укрпайпенерго» вбачається, що учасниками - ОСОБА_7 ОСОБА_2, ОСОБА_1 було одноголосно прийнято рішення про продаж частини майна товариства - а саме: механічної майстерні - нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.227, т. 1).

З наданих суду першої інстанції пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, він був секретарем зборів від 02 липня 2014 року та складав протокол. Пояснив, що на зборах були присутні він, ОСОБА_2, ОСОБА_1, був запрошений ОСОБА_3 Всі учасники голосували одноголосно за продаж вказаного нежитлового приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що спірний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення було укладено з метою ухилення від виконання грошового зобов'язання, які виникли у товариства перед ним на підставі Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 02 жовтня 2013 року.

Згідно вказаного Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 02 жовтня 2013 року, укладеного між ТОВ «Укрпайпенерго» (позичальник) та ОСОБА_1 (позикодавець) позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу у загальному розмірі 3 000 000 грн на безоплатній основі. Вказана поворотна фінансова допомога підлягає поверненню позичальником частинами за наступним графіком: 1 800 000 грн - у строк до 27 грудня 2013 року; 1 200 000 грн - у строк до 30 травня 2014 року (а. с. 8 - 9, т. 1).

В подальшому вказані кошти товариство йому не повернуло, і вказана сума була стягнута з ТОВ «Укрпайпенерго» заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2014 року (а.с.11 т. 2).

16 січня 2015 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 755/17829/14-ц та 03 березня 2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного виконавчого документа (а. с. 12; 18-20, т. 1).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що в разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України розуміються і майнові права.

На підставі ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до положень ст. 355 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договір купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як вбачається з матеріалів справи умовами спірного договору купівлі-продажу від 18 липня 2014 року передбачено, що право власності на предмет цього договору підлягає державній реєстрації.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення механічної майстерні - нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 була здійснена 18 липня 2014 року, номер запису про право власності: 6388407 (а. с. 25-26, т. 1).

За таких обставин, враховуючи, що у ОСОБА_2 на підставі укладеного договору купівлі-продажу виникло право власності на набуте нею нежитлове приміщення, тобто були досягнуті наслідки, які обумовлюються даним правочином, суд першої інстанції, обґрунтовано ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним з підстав його фіктивності, тобто його вчинення без створення правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги стосовно порядку проведення загальних зборів учасників, оформлених протоколом № 30 від 02 липня 2014 року, прийняття в них участі ОСОБА_1 та прийняття рішення щодо відчуження майна, колегія суддів відхиляє, оскільки в даній справі позов заявлено з інших підстав, а саме з підстав фіктивності правочину.

Крім того, порушення корпоративних прав при проведенні зборів учасників та вирішення на зборах питань щодо майна товариства не відноситься до компетенції загальних судів, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Позивач скористався своїм правом на звернення з відповідним позовом в порядку господарського судочинства, про що свідчить надана апеляційному суду його представником ухвала Господарського суду м. Києва від 13 березня 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрпайпенерго» про визнання недійсним рішення загальних зборів від 02 липня 2017 року щодо продажу майна товариства.

Також з матеріалів справи вбачається, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено 18 липня 2014 року, тобто до ухвалення Дніпровським районним судом м. Києва рішення у справі № 755/17829/14-ц від 25 вересня 2014 року про стягнення з ТОВ «Укрпайпенерго» на користь позивача грошових коштів у розмірі 3 000 000 грн, наданих за договором про надання повторної фінансової допомоги від 02 жовтня 2013 року. Доказів того, що під час розгляду вказаної справи було забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно товариства, позивачем суду не надано. А тому не можна погодитись з твердженнями позивача, що оспорюваний договір купівлі-продажу є таким, що спрямований на ухилення від виконання вказаного рішення суду, яке на час укладення договору було відсутнє.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - адвоката Талденко Олену Володимирівну, залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2019 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик