ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8978/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1217/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД в складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Бобрової І.О., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

Третя особа - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про зобов`язання вчинити дії та стягнення страхового відшкодування,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 22 липня 2019 року

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого (а.с.45 том 3), остаточно просив стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 72 635,26 грн, та понесені по справі судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 16 травня 2014 року між ним, ПАТ «СГ «TAC» та ПАТ «ВТБ Банк» укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого застраховано транспортний засіб Hyundai Accent, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно пункту 2.1. договору страхування страхова сума становила 207 740,00 грн, а відповідно до пункту 2.4. вказаного договору страхування позивач сплатив ПАТ «СГ «ТАС» страхову премію у розмірі 8 226,50 грн.

05 травня 2015 року сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу. Позивач звернувся із відповідною заявою до ПАТ «СГ «ТАС» про настання події, що має ознаки страхової, надавши усі необхідні документи передбачені договором страхування.

Транспортний засіб був перевезений на сервісне СТО, де оглянутий представником ПАТ «СГ «ТАС» та експертом. За наслідками огляду складений висновок № 160 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 04 червня 2015 року. Вказує, що 02 червня 2015 року сервісним СТО виписаний рахунок-фактура, у якому зазначено суму ремонтних робіт. Всі ці документи були надані ПАТ «СГ «ТАС».

ПАТ «СГ «ТАС» частково сплатило страхове відшкодування у розмірі 51 015,40 грн. Позивач, враховуючи вимоги пункту 14.3.1 договору страхування, вважав, що розмір страхового відшкодування становить 72 635,26 грн.

Позивач наголошує, що він самостійно повністю погасив кредит, який був отриманий у ПАТ «ВТБ Банк», а тому заборгованість по виплаті страхового відшкодування належить стягнути на його, позивача, користь.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Позивач не погоджується із висновком суду про необґрунтованість позову та розміру страхового відшкодування.

Зазначає, що після часткової виплати йому страхового відшкодування, він фактично залишився з пошкодженим автомобілем і з непогашеним кредитом та був змушений продати транспортний засіб третій особі за суму залишків вартості автомобіля. Тому саме йому було завдано матеріальної шкоди, а не нинішньому власнику автомобіля. Вказує, що він був згоден на перерахування страхового відшкодування на СТО, яка була узгоджена із страховиком, проте перерахунок грошових коштів не було здійснено і, як наслідок, автомобіль не був відремонтований.

Вказує, що під час судового розгляду було призначено судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено ряд питань, в тому числі і щодо визначення вартості матеріального збитку. Інших доказів щодо розміру матеріальної шкоди, ніж висновок експерта №430 від 03.05.2016, матеріали справи не містять.

Позивач вважає, що спірні правовідносини регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування», відповідними Правилами добровільного страхування наземних транспортних засобів. Посилання суду на те, що судовий експерт визначив розмір збитку без врахування фізичного зносу, на думку позивача, не заслуговують на увагу, оскільки транспортний засіб є іноземного виробництва, станом на день ДТП не сплинув семирічний строк з дати його випуску.

Відповідачем надано лише висновок спеціаліста, який був складений з грубим порушенням приписів Методики, на яку посилається суд. Позивач наполягає, що, звертаючись до суду з позовом, він чітко виклав вимоги, зазначив, на підставі яких фактів та правовідносин вони формуються, визначив спосіб належного захисту своїх прав у вигляді страхового відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СГ «ТАС» просить залишити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.07.2019 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.

Відповідач наполягає, що ним здійснено виплату страхового відшкодування в повному обсязі у розмірі 51015,40 грн. Посилання позивача на висновок експерта №430 від 03.05.2016 відповідач вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки фактично ремонт автомобіля згідно рахунку-фактури від 02.06.2015 №СN-0002462 не проводився. Стверджує, що станом на день звернення позивача до суду автомобіль був відремонтований, тобто настали реальні збитки, які поніс ОСОБА_1 для відновлення свого пошкодженого майна, а не збитки, визначені рахунком-фактурою. Реальним підтвердженням витрат на відновлення транспортного засобу (прямими збитками) є акт виконаних робіт та платіжне доручення про оплату таких робіт. Страхове відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, якого зазнав страхувальник. ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження суми прямих (реальних) збитків, понесених ним для відновлення автомобіля.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги ОСОБА_1 , апеляційним судом встановлено таке.

16 травня 2014 року між ОСОБА_1 (страховик), ПАТ «СГ «TAC» (страхувальник) та ПАТ «ВТБ Банк» (вигодонабувач) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, за умовами якого було застраховано транспортний засіб HyundaiAccent, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пунктами 2.1, 3.1 вказаного договору передбачено, що страхова сума становить 207 740,00 грн.

Страховими ризиками є: «ДТП», «пожежа», «стихійне лихо», «ПДТО» та «незаконне заволодіння».

За умовами пункту 2.4 вказаного договору ОСОБА_1 сплатив

ПАТ «СГ «TAC» страхову премію в розмірі 8 226,50 грн.

05 травня 2015 року сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу HyundaiAccent, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1

13 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СГ «TAC» із заявою про настання 05 травня 2015 року страхової події.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу №160, складеного 04 червня 2015 року судовим експертом - автотоварознавцем Громовим А. М. за участю ОСОБА_1 та представника ПАТ «СГ «TAC» - Асауленка О. В., експертом було оглянуто транспортний засіб та встановлено, що ринкова вартість легкового автомобіля «Hyundai Accent 1.6i Comfort», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент перед ДТП яка сталася 05 травня 2015 року, складає 253 014,68 грн, а вартість відновлюваного ремонту зазначеного легкового автомобіля необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 05 травня 2015 року, станом на час проведення дослідження - 04 травня 2015 року, складає 169 813,31 грн.

02 червня 2015 року сервісним СТО було видано позивачу рахунок-фактуру № CN-0002462 на суму 158 324,47 грн.

На спростування зазначених обставин відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

25 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СГ «TAC» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що стався

05 травня 2015 року з автомобілем Hyundai Accent, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахованого за договором

від 16 травня 2014 року, у якому, з урахуванням листа, який міститься в страховій справі від ПАТ «ВТБ Банку», просив здійснити виплату на рахунок, відкритий у банку з метою погашення кредитної заборгованості.

ПАТ «СГ «TAC» частково сплатило страхове відшкодування у розмірі

51 015,40 грн.

Зазначенні обставини визнаються учасниками справи.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що згідно висновку експертизи від 03.05.2016 вартість відновлювального ремонту, пошкодженого в ДТП та застрахованого автомобіля, становить 157 177,22 грн, а страховиком було виплачено лише 51015,40 грн, невідшкодованою залишилась решта страхового відшкодування в сумі 72 635,26 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про необхідність доведення шкоди виключно шляхом проведення автотоварознавчої експертизи не узгоджуються з нормами законодавства про страхування, та може бути доведений відповідними документами зі СТО, на якій проводився ремонт автомобіля. Суд зазначив, що не може взяти до уваги висновок експерта щодо визначення вартості відновлювального ремонту, як такий, що не визначає реальну суму матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. Судом не взято до уваги рахунок-фактуру від 02.06.2015 №CN-0002462, оскільки СТО фактично не проводила ремонт автомобіля. Суд вказав, що висновок про вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в яком зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення автомобіля. Суд зазначив, що виплата страховиком позивачеві страхового відшкодування та передача позивачем автомобіля в чуже користування, свідчать про узгодженість розміру виплаченого страхового відшкодування і відсутність підстав для задоволення позову.

З таким рішенням суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 , судом встановлено і як зазначалось вище, 16 травня 2014 року між ОСОБА_1 (страховик), ПАТ «СГ «TAC» (страхувальник) та ПАТ «ВТБ Банк» (вигодонабувач) укладений договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Hyundai Accent», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Тлумачення статей 990, 991 ЦК України, частини другої статті 8, частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» свідчить, що обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2012 у справі №6-101цс11, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування. Якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

05 травня 2015 року за участю застрахованого транспортного засобу сталась ДТП.

Відповідно до п.8.15 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 від 16.05.2014 страховий випадок - передбачена Договором подія, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплати страхового відшкодування страхувальнику або іній визначеній договором особі.

Жодним із учасників договору добровільного страхування не заперечується, що зазначена подія ДТП є страховим випадком. Крім того, ПрАТ «СГ «ТАС» було виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 51015,40 грн, тобто страховиком ДТП кваліфікована як страховий випадок.

Згідно із п. 14.1 Договору розмір страхового відшкодування розраховуються страховиком, виходячи з суми завданого внаслідок настання страхового випадку розміру матеріального збитку.

У пунктах 14.2, 14.2.1 сторонам договору було погоджено, що розмір матеріального збитку при пошкодженні транспортного засобу визначається, виходячи із вартості відновлювального ремонту на підставі одного із наступних документів: акту до товарознавчого дослідження, калькуляції вартості відновлювального ремонту, калькуляції вартості відновлювального ремонту СТО, письмово погоджено із страховиком. Вартість відновлювального ремонту розраховується, виходячи із цін, що діяли на дату настання страхового випадку та включає витрати на матеріали та запасні частини та витрати на сплату ремонтних робіт.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог в частині визначення розміру завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля та розміру невиплаченого йому страхового відшкодування посилався на висновок експерта № 430 судової автотоварознавчої експертизи від 03.05.2016 року, який відповідачем не спростований.

Відповідач ПРАТ «СГ «ТАС», заперечуючи проти заявлених позовних вимог, наполягав на тому, що ним страхове відшкодування виплачено в повному обсязі.

Посилання суду першої інстанції на безпідставність тверджень позивача про необхідність доведення шкоди виключно шляхом проведення автотоварознавчої експертизи та можливість доведення її розміру відповідними документами зі СТО, на якій проводився ремонт автомобіля, не заслуговують на увагу та є безпідставними, оскільки право позивача доводити свої вимоги у обраний ним спосіб не може бути обмежено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що сторони не досягли згоди про розмір відшкодування, завданого внаслідок ДТП.

Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, судом і було у порядку, визначеному процесуальним законом, призначено у справі судову товарознавчу експертизу. На необхідність призначення такої експертизи звертається увага судів у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц.

Отже висновок експерта №430 від 03.05.2016 року є належним, достовірним та допустимим доказом, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що зазначений вище висновок експерта №430 від 03.05.2016 суд не бере до уваги, оскільки сума збитку експертом визначена без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, оскільки сторони у п.3.5 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 від 16.05.2014 погодили умову страхування - «без урахування зносу». Положення Договору є чинними та повинні виконуватися сторонами.

Помилковим є також висновок суду стосовно того, що рахунок-фактура №CN -0002462 від 02.06.2015, виданий ТОВ «Богдан-Авто Чернігів», не може бути взятий до уваги, оскільки зазначене товариство не здійснювало відновлювальний ремонт спірного автомобіля. Відповідно до розділу 14 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 від 16.05.2014 сторонами узгоджено можливість визначати розмір матеріального збитку на основі калькуляції вартості відновлювального ремонту СТО. Крім того, жодними положеннями ані Договору, ані законом не передбачено залежність розміру завданого збитку від необхідності фактичного проведення ремонту.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Належне здійснення правосуддя є одним із основоположних елементів права на справедливий суд.

За наведених підстав, рішення суду першої інстанції, ухвалене у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

На підставі ст.141 ЦПК України належить здійснити розподіл судових витрат та стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору 1294 грн.66 коп. та витрати за проведення експертизи 1230,00 грн, а також 1941 грн. 99 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 72635 грн.26 коп. та судові витрати по сплаті судового збору 1294 грн.66 коп. та витрати за проведення експертизи 1230,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1941 грн.99 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: