РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.

за участю секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_4,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з дійсною позовною заявою до ОСОБА_2, та просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 холодильну камеру прилавок вітрину «Цикл» ПВХС-1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 04 квітня 2004 року в м. Луганську позивачем було придбано холодильну прилавок-вітрину «Цикл» ПВХС-1 для ведення підприємницької діяльності, оскільки на той час ОСОБА_1 здійснювала підприємницьку діяльність, повязану з роздрібною торгівлею продуктами харчування в магазині «Надія», який знаходився на площі Привокзальній в м. Сватове. В серпні 2017 року, у звязку із збитковістю магазину, позивач припинила підприємницьку діяльність та після закриття магазину почала вивозити звідти майно та обладнання, зокрема холодильну прилавок-вітрину «Цикл» ПВХС-1. Оскільки прилавок-вітрина має досить значні розміри та у позивача вдома відсутнє місце для її зберігання, вона звернулася до ОСОБА_5 з проханням тимчасово розмістити у належному її чоловіку магазині «Ізюминка» вказане майно та в середині серпня 2017 року позивач перевезла вказану вітрину до магазину «Ізюминка», що знаходиться по вул. Стадіонній в м. Сватове. В січні 2018 року позивач знайшла нових покупців на холодильну прилавок-вітрину та звернулась до ОСОБА_5 з проханням повернути майно, на що ОСОБА_5 повідомила позивачу, що у звязку із труднощами у веденні спільного бізнесу із ОСОБА_2 було прийнято рішення про розподіл майна та приміщення магазину «Ізюминка». Після розподілу магазин «Ізюминка» став власністю ОСОБА_2, а холодильна прилавок-вітрина залишилась в магазині. Позивач звернулася до ОСОБА_2 з проханням повернути належне їй майно, але остання категорично відмовилась повертати належне позивачу майно без пояснення причин. З метою повернути належне їй майно ОСОБА_1 звернулася до Сватівського ВПГУНП в Луганській області щодо неправомірних дій ОСОБА_2 24.02.2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0000113 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України «Самоправство». Позивачем було неодноразово написано скарги на дії та бездіяльність працівників поліції, але майно не було повернуто. 30.06.2018 року слідчим Сватівського ВП ГУНП в Луганській області ОСОБА_6 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та наявністю цивільно-правових відносин, які розглядаються судом. Відповідно до висновку про вартість майна, зробленого ТОВ «Атлант-Укргруп», вартість холодильної прилавка вітрини «Цикл» ПВХС-1 станом на 31.10.2018 року становить 10000 грн. Протиправна діяльність відповідача позбавляє позивача права користуватися та отримувати дохід від користування досить вартісним майном, саме тому позивач звернулася до суду та просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь належну їй холодильну прилавок-вітрину «Цикл» ПВХС-1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 19 грудня 2018 року було прийнято до розгляду та відкрите провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

08 січня 2019 року від представника відповідача адвоката ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 24 січня 2019 року справу було призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник позивача ОСОБА_3 вказав, що, на його думку, дана ситуація виникла через складні відносини між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_5, в результаті чого постраждала ОСОБА_1 Вважає, що холодильний агрегат на якому міститься номер, зазначений у відзиві на позов, є з`ємною деталлю холодильного прилавка-вітрини, та його серійний номер не є ідентифікуючою ознакою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказала на те, що відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 23.01.2018 року, ОСОБА_7 було подаровано їй нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: Луганська область, Сватівський район, вулиця Стадіонна, буд. 10В (магазин «Ізюминка») та за усною домовленістю все майно, яке в магазині знаходилося на момент дарування. Вважає, що на підставі вищевказаного договору дарування у неї виникло право власності не тільки на нерухоме майно, а й на майно, яке знаходилася в подарованому магазині, в тому числі на три вітрини, одна з яких марки «Цикл». В лютому 2018 року до неї звернулася позивач з питанням повернення вітрини, але відповідачу не було відомо про те, що це вітрина позивача. Вказала, що вона є добросовісним набувачем за договором дарування, укладеним між нею та ОСОБА_7

Представник відповідача ОСОБА_4 просив у задоволенні позову відмовити, зазначив, що позивач не довела своє право власності на спірне майно, а саме на холодильну прилавок-вітрину марки «Цикл», із номером холодильного агрегату 8649020, розміщену у магазині «Ізюминка», належному ОСОБА_2 Позивач підтверджує своє право власності згідно технічного паспорту лише на холодильну прилавок-вітрину «Цикл» ПВХС-1, без заводського номера, номера холодильного агрегату, тобто без ознак, які ідентифікують товар.

Свідок ОСОБА_8 допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона свого часу працювала в магазині «Надія», який був у власності ОСОБА_1 Їй добре відома вітрина, що стала причиною спору, вона була встановлена у магазині «Надія» під час її роботи там. Свідок повідомила, що коли магазин закривався, позивач вивезла вітрину за домовленістю до магазину, що належав ОСОБА_7 для подальшого зберігання, поки не знайде нового покупця для неї. На вітрині ззаду були подряпані пластикові штори, внизу піддон, а спереду скло. Знизу вітрина була червоного кольору, а по боках біла.

Свідок ОСОБА_7 допитаний в судовому засіданні, пояснив, що в середині серпня 2017 року, коли ОСОБА_1 закривала свій магазин, вона привезла на зберігання свою холодильну вітрину до належного йому на той час магазину «Ізюминка», де займалися підприємницькою діяльністю його дружина ОСОБА_5 та ОСОБА_2 В січні 2018 року він подарував приміщення магазину «Ізюминка» ОСОБА_2 Також, за усною домовленістю ОСОБА_2 було передане майно, яке було у приміщенні магазину, окрім майна, належного іншим особам, а саме належної ОСОБА_1 холодильної вітрини та холодильного обладнання, належного іншим фірмам, яке, за усною домовленістю з ОСОБА_2, остання повинна була повернути власникам за їх вимогою. Він не міг розпорядитися вищевказаним майном, оскільки не був його власником. Відповідачу було відомо, що вказана холодильна камера належить ОСОБА_1 Холодильна камера, належна позивачу, зберігалася у підсобному приміщенні магазину. Ця вітрина знизу має червоний колір, скло спереду, є тріщина на склі, заклеєна скотчем. Йому достовірно відомо, що на даний час належна ОСОБА_1 холодильна вітрина перебуває у магазині «Ізюминка», який тепер належить ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_5, допитана у судовому засіданні, суду повідомила, що в серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до неї з проханням залишити у неї на зберігання вітрину, до того часу як позивач знайде на неї покупців. Вітрина зберігалася в підсобному приміщенні магазину «Ізюминка», вважає, що відповідачу було відомо про те, що ця вітрина належить ОСОБА_1, а також деяке інше холодильне обладнання належить іншим фірмам, які за допомогою поліції забирали його у ОСОБА_2 У лютому 2018 року вони разом з ОСОБА_1 прийшли до магазину, щоб забрати холодильну вітрину, але відповідач ОСОБА_2 відмовилася, мотивуючи тим, що це майно належить їй. Як їй відомо, її чоловік ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 приміщення магазину «Ізюменка», а майно, що знаходилося в магазині, за усною домовленістю сторін залишилося ОСОБА_2, але їй було повідомлено про те, що вітрину, яка належить ОСОБА_1, та інше обладнання, належне фірма, необхідно буде повернути власникам. Свідок повідомила, що вітрина, належна ОСОБА_1 була знизу червоного кольору, спереду у неї було скло, яке з одного кольору було тріснуте.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що в серпні 2017 року вона знаходилася в магазині «Ізюминка» та бачила, що до нього привезли холодильну вітрину, її привезла дочка позивача. Вітрина була з червоною полосою, та відрізнялася від тих, що були в магазині, вони всі були синіми. Вітрину поставили у підсобному приміщенні магазину та не використовували.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як вбачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з технічного паспорту, ОСОБА_1 придбала прилавок-вітрину холодильну марки «Цикл» ПВХС-1, оплату за який було здійснено 04 квітня 2004 року, про що на девятій сторінці паспорту стоїть відповідна відмітка та підпис продавця (а.с.13-21).

На підставі звіту про оцінку майна, проведеного оцінювачем ТОВ «Атлант-Укргруп» - ОСОБА_10 від 31.10.2018 року за замовленням ОСОБА_1 на основі технічного паспорту на прилавок вітрину холодильну «Цикл» ПВХС-1, на основі порівняльного методу оцінки встановлено вартість майна у сумі 10000 гривень (а.с.24-30).

Згідно постанови слідчого Сватівського ВП ГУНП в Луганській області про закриття кримінального провадження від 30 червня 2018 року, кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 було закрите у звязку з тим, що зазначені дії регламентуються цивільно-правовими відносинами (а.с.34).

Відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 23 січня 2018 року, ОСОБА_11 було передано нежитлову будівлю, розташовану за адресою: Луганська область, Сватівський район, місто Сватове, вулиця Стадіонна, будинок 10В було у власність ОСОБА_2 (а.с.53-54).

Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Судом встановлено під час розгляду справи, що позивач ОСОБА_1 04 квітня 2004 року придбала прилавок-вітрину холодильну марки «Цикл» ПВХС-1.

Показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13 підтверджується, що прилавок-вітрина холодильна марки «Цикл» ПВХС-1 була передана позивачем ОСОБА_1 на зберігання до магазину «Ізюминка», що було узгоджено з ОСОБА_5 та її чоловіком - власником магазина на час передачі вищевказаного майна, ОСОБА_7

Як вбачається з пояснень свідків, належна ОСОБА_1 прилавок-вітрина холодильна знизу червоного кольору, по бокам білого кольору, спереду має скло, яке тріснуте, ззаду пластикові штори. Вищевказана вітрина, на даний час, перебуває у приміщенні магазину «Ізюминка», який належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.01.2018 року та відрізняється від інших двох холодильних вітрин синього кольору, які знаходяться у вищевказаному магазині.

Доводи відповідача про те, що все рухоме майно, що знаходилося в магазині на момент укладення договору дарування нежитлової будівлі магазину «Ізюминка» між нею та ОСОБА_7 та за усною домовленістю між ними перейшло у законне володіння ОСОБА_2, у тому числі й прилавок-вітрина холодильна марки «Цикл» ПВХС-1, належна ОСОБА_1, не знайшли в судовому засіданні свого підтвердження, оскільки спростовується поясненнями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_5 Окрім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 відповідна домовленість про передачу рухомого майна була укладена в усному порядку, нічим не задокументована та не підтверджена, відсутні відомості про перелік та передачу майна, що перебувало в магазині на момент укладання договору про дарування нежитлової будівлі.

Суд вважає доводи відповідача ОСОБА_2 з приводу того, що прилавок-вітрина холодильна марки «Цикл» ПВХС-1 перебуває у її законній власності на основі усного договору дарування, необґрунтованими та вважає, що відповідач ОСОБА_2, утримуючи у себе прилавок-вітрину холодильну марки «Цикл» ПВХС-1, належну позивачу ОСОБА_1, діє незаконно, а тому порушує право власності позивача.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі наданих доказів, суд вважає, що позивач, в порядку ст. 76 УПК України, довела факт набуття у власність спірного майна, яким незаконно користується відповідач, натомість суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач володіє спірним майном на законних підставах.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

Утримання чужого майна володільцем після припинення права володіння, в тому числі і на вимогу власника, є незаконним володінням чужим майном, тобто володінням без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно частини третьої статті 1212 ЦК України, положення глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Частиною першою статті 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що, набувши право власності на прилавок-вітрину холодильну марки «Цикл» ПВХС-1 за договором купівлі-продажу та маючи право розпорядження нею на власний розсуд, ОСОБА_1 передала вказане майно на зберігання ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_7 у магазин «Ізюминка», що належав ОСОБА_7 на праві приватної власності за їх згоди. Відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 23 січня 2018 року магазин «Ізюминка» було передано у власність ОСОБА_2 Доводи відповідача про право власності на рухоме майно, яке вона набула за усною домовленістю між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не знайшли в судовому засіданні свого підтвердження. Право власності на спірне майно відповідач не набула. Оскільки остання незаконно володіє майном, яке належить позивачу, тобто наразі утримує його без достатньої правової підстави (після припинення права володіння чужим майном), тому зобов'язана повернути майно власнику.

Посилання відповідача на добросовісність набувача та користування майном на відповідній правовій підставі, суд не бере до уваги, оскільки, вказані обставини не мають правового значення за диспозицією статті 1212 ЦК України та є недоведеними.

За таких обставин, суд вважає, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження своїм майном за своєю волею, порушується і відповідно підлягає захисту в судовому порядку шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 389, 399, 1212, 1213, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України,-

Ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. Водоп`янова, 39 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити в повному обсязі.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 прилавок-вітрину холодильну марки «Цикл» ПВХС-1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, вул. Водоп`янова, 39.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 21 березня 2019 року проголошено його вступну та резолютивну частини.

Повний текст рішення складено 29 березня 2019 року.

Суддя А.С. Река