Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 357/4385/15-ц

провадження № 61-24889св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Автокразбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, товариство з обмеженою відповідальністю «Альвис»,

представник ОСОБА_3 -ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Буцмак Ю. Є., від 19 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Ігнатченко Н. В., Сушко Л. П., від 27 жовтня 2015 року.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Автокразбанк» (далі - ПАТ «Автокразбанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Альвис» (далі - ТОВ «Альвис») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Автокразбанк» мотивована тим, що 26 лютого 2014 року між ТОВ «Альвис» та банком було укладено кредитний договір № 01-К, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування 40 300 000, 00 грн терміном користування до 20 лютого 2017 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, позичальником та ОСОБА_3, як поручителем, було укладено договір поруки № 01-К/П від 26 лютого 2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, наданого банком позичальнику відповідно до умов кредитного договору. Банк належним чином виконав свої зобов'язання та надав кредитні кошти, однак ТОВ «Альвис» порушило взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не повернуло суму наданого кредиту та не сплатило суму нарахованих відсотків, у зв'язку з чим станом на 25 лютого 2015 року заборгованість ТОВ «Альвис» за кредитним договором становить 47 525 902, 08 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Автокразбанк» просило суд стягнути у солідарному порядку із ТОВ «Альвис» та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором № 01-К від 26 лютого 2014 року у розмірі 47 525 902, 08 грн, з яких строкова заборгованість за кредитом - 40 300 000, 00 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 0, 00 грн, поточні проценти за кредитом - 483 600, 00 грн, прострочені проценти за кредитом - 5 561 400, 00 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів - 599 719, 21 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів - 56 476, 87 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 524 706, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Автокразбанк». Стягнуто із ТОВ «Альвис» на користь ПАТ «Автокразбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 01-К від 26 лютого 2014 року у розмірі 47 525 902, 08 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України та часткового задоволення позовних вимог банку, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання по кредитному договору не пред'явив вимогу до поручителя про виконання зобов'язання позичальника ТОВ «Альвис».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Автокразбанк». Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_3 та ТОВ «Альвис» на користь ПАТ «Автокразбанк» заборгованість за кредитним договором № 01-К від 26 лютого 2014 року у розмірі 47 525 902, 08 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Разом з цим, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У жовтні 2017 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року у частині позовних вимог ПАТ «Автокразбанк» до ОСОБА_3, а справу у цій частині передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Справу місцевим та апеляційним судами було розглянуто за відсутності заявника, який не був обізнаний про її наявність, при цьому заявник стверджує, що ніколи не виступав поручителем ТОВ «Альвис» перед ПАТ «Автокразбанк», договір поруки не підписував.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року і рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Автокразбанк» до ОСОБА_3, ТОВ «Альвис» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 лютого 2014 року між ПАТ «Автокразбанк» та ТОВ «Альвис» укладений кредитний договір № 01-К, на підставі якого ТОВ «Альвис» отримало кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування 40 300 000, 00 грн терміном користування до 20 лютого 2017 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Альвис» за кредитним договором, між ПАТ «Автокразбанк», ОСОБА_3 та ТОВ «Альвис» було укладено договір поруки № 01-К/П від 26 лютого 2014 року, за яким ОСОБА_3 несе солідарну з позичальником відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань по кредитному договору.

Станом на 25 лютого 2015 року заборгованість ТОВ «Альвис» за кредитним договором становить 47 525 902, 08 грн, з яких строкова заборгованість за кредитом - 40 300 000, 00 грн, прострочена заборгованість за кредитом - 0, 00 грн, поточні проценти за кредитом - 483 600, 00 грн, прострочені проценти за кредитом - 5 561 400, 00 грн, пеня за несвоєчасне погашення процентів - 599 719, 21 грн, три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів - 56 476, 87 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 524 706, 00 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що заявник оскаржує рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року лише у частині позовних вимог ПАТ «Автокразбанк» до ОСОБА_3, то у частині вимог ПАТ «Автокразбанк» до ТОВ «Альвис» справа не підлягає касаційному перегляду.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Звертаючись із касаційною скаргою, ОСОБА_3 зазначив, що судові виклики, які направлялись судами за місцем його реєстрації - АДРЕСА_1 (копія позовної заяви з доданим матеріалами направлена за адресою: АДРЕСА_1), він не отримував, оскільки з серпня 2012 року проживає та працює у м. Києві. Також заявник стверджує, що підпис, який поставлений під його прізвищем у договорі поруки № 01-К/П від 26 лютого 2014 року, йому не належить, вказує, що такий договір поруки він не укладав. Заявник заперечує наявність правовідносин між ним, ПАТ «Автокразбанк» та ТОВ «Альвис» та наполягає на необхідності проведення почеркознавчого дослідження.

Матеріали справи свідчать, що всі судові виклики, які направлялись судом апеляційної інстанції на адресу ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), повернулись до суду із поштового відділення з відміткою «за закінчення терміну зберігання».

За вимогами, встановленими статтею 74 ЦПК України 2004 року, судова повістка, копія ухвали разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, провадження № 14-280цс18).

Заявник вказав, що працює керівником товариства та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

За таких обставин, за відсутності у матеріалах справи доказів вручення відповідачу ОСОБА_3 процесуальних документів та судових повісток, доводи заявника про необізнаність з наявністю судового спору слід визнати обґрунтованими.

Доводи заявника щодо достовірності підпису у договорі поруки суд касаційної інстанції перевірити не має процесуальних повноважень.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи заявника не можуть бути перевірені при касаційному розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог банку до ОСОБА_3 підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка подана представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Справу у вказаній частині передати на новий розгляд до Київського апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк