ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2895/18
Провадження №2/477/311/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивачка звернулася первісно до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, померлого 14 березня 2002 року, право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,26 га, виділену для його будівнитцва та обслуговування, розташовані за адресою: Миколаївська область, Вітовський район, с. Михайло-Ларине, вул. Шосейна, 77.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів, які були втрачені.

Посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька і прийняла спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча батько законно володів будинком та ділянкою, тому просила позов задовольнити.

В судове засідання на розгляд справи сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, а позов задовольнити.

Представник відповідача в своїй заяві, поданій ще під час підготовчого провадження, позов визнала та не заперечували проти його задоволення, просивши також розглянути справу без її участі.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

14 березня 2002 року помер громадянин ОСОБА_2 і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Михайло-Ларине, вул. Шосейна, 77, також на земельну ділянку, площею 0,26 га, призначену для будівництва та обслуговування цього ж будинку (для ведення особистого підсобного господарства).

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

За свого життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 28 березня 2000 року секретарем Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповів на випадок своє своєї смерті належний йому житловий будинок № 77 по вул. Шосейна в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області, а також все його майно, з чого б воно не складалося і де б не знаходилося, ОСОБА_1, тобто позивачці.

Відповідно до довідки Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 31 жовтня 2018 рокуна час смерті ОСОБА_2 з ним були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_1, її чоловік та двоє їх дітей, тобто вона прийняла спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном.

В той же час, під час подальшого оформлення вказаної спадщини у виді будинку та ділянки позивачка отримала письмове розяснення нотаріуса від 03 листопада 2018 року про неможливість її оформлення в нотаріальному порядку через не представлення належним чином оформлених оригіналів правовстановлюючих документів на дану нерухомість.

За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця

необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Судом встановлено, що первісно будинок ОСОБА_2 набув у свою власність відповідно до свідоцтва від 14 листопада 1989 року, виданого Пересадівською сільською радою народних депутатів Жовтневого району, що підтверджується довідкою комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, де це свідоцтво про право власності було зареєстроване.

Земельна ділянка належала померлому відповідно до державного акту серії МК № 04450, виданого 12 грудня 1993 року Михайло-Ларинською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області.

Постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район перейменовано на Вітовський.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Аналогічні положення виписані і в нині діючому ЦК України 2003 року, в якому у ст.1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та ділянка належали законно на праві власності ОСОБА_2 і це майно входило до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачці в справі як спадкоємиці за заповітом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

За викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого 14 березня 2002 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 026 га, виділену для його будівництва та обслуговування (ведення підсобного господарства), розташовані за адресою: Миколаївська область, Вітовський (раніше Жовтневий) район, с. Михайло-Ларине, вул. Шосейна, 77.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко