Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Томіленко В.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Супрун В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними, визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними, визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та позивачем укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 15 000,00 грн. на період з 14 по 28 грудня 2017 року, відсоткова ставка в день - 1,5 %, пеня за кожен день прострочення в розмірі 2.5%, а також процентна ставка за кожен день у разі прострочення у розмірі 2.5%. Однак спірний договір містить несправедливі умови, а саме: договір про надання позики на умовах фінансового кредиту не містить реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту. У зв`язку з чим просить визнати недійсними з моменту вчинення п.п. 5.3, 6 Договору № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс», визнати недійсним Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс», застосувати наслідки недійсності Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, які були сплачені понад суму отриманих коштів за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року у розмірі 27 198 гривень 98 коп., стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Під час підготовчого судового засідання позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просить визнати недійсними з моменту вчинення п.п. 5.3, 6 Договору № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс», визнати недійсним Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс», застосувати наслідки недійсності Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, які були сплачені понад суму отриманих коштів за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року у розмірі 26 198 гривень 98 коп., стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

09 жовтня 2018 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» про захист прав споживача шляхом визнання недійсною умови договору про надання позики на умовах фінансового кредиту та про визнання недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс» (, р/р НОМЕР_1 в АТ «Укрсиббанк», МФО 351005, 04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, 15/15) інформацію щодо суми кредиту, відсотків, пені, штрафів за весь час користування кредитом за Договором № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14.12.2017, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс».

21 листопада 2018 року ухвалою суду клопотання представника відповідача ТОВ «Компаньйон Фінанс» - адвоката Павел Ольги Юріївни про заміну неналежного відповідача задоволено: замінено у цивільній справі №755/14935/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» про захист прав споживача шляхом визнання недійсною умови договору про надання позики на умовах фінансового кредиту та про визнання недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту відповідача - ТОВ «Компаньйон Фінанс» на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ ФАКТОР» (01001, м. Київ, вулиця Архітектора Городецького, буд. 11, оф. 27, ) та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ ФАКТОР» (01001, м. Київ, вулиця Архітектора Городецького, буд. 11, оф. 27, ), інформацію щодо суми кредиту, відсотків, пені, штрафів за весь час користування кредитом за Договором № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14.12.2017, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс».

14 лютого 2019 року ухвалою суду клопотання представника відповідача ТОВ «ОПТИМУМ ФАКТОР» Ганжа В.С. про заміну неналежного відповідача задоволено: замінено у цивільній справі №755/14935/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМУМ ФАКТОР» про захист прав споживача шляхом визнання недійсною умови договору про надання позики на умовах фінансового кредиту та про визнання недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту відповідача - ТОВ «ОПТИМУМ ФАКТОР» на належного відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» , юридична адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-А та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» , юридична адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3-А, інформацію щодо суми кредиту, відсотків, пені, штрафів за весь час користування кредитом за Договором № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14.12.2017, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс».

21 березня 2019 року ухвалою суду витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор» (01001, м. Київ, вулиця Архітектора Городецького, буд. 11, оф. 27, ), інформацію щодо суми кредиту, відсотків, пені, штрафів за весь час користування кредитом за Договором № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14.12.2017, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс».

Розпорядженням Дніпровського районного суду м. Києва № 22 від 28 березня 2019 року, відповідно до пункту 19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

28 березня 2019 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними, визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, було передано в провадження судді Арапіної Н.Є. в порядку визначеному ст. 14 ЦПК України.

09 квітня 2019 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Арапіної Н.Є. цивільну справу прийнято до свого провадження.

08 липня 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

25 листопада 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнених вимог. Дав пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

14 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та позивачем укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 15 000,00 грн. на період з 14 по 28 грудня 2017 року, відсоткова ставка в день - 1,5 %, пеня за кожен день прострочення в розмірі 2.5%, а також процентна ставка за кожен день у разі прострочення у розмірі 2.5% (а.с. 16, том 1).

26 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор» було укладено договір про відступлення права вимоги № 20180926-К, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_2 (а.с. 44-45, 46, том 1).

27 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптимум Фактор» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та було укладено договір про відступлення права вимоги № 1-ОФ, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги до боржника реального та належного виконання обов`язків за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_2 (а.с. 79-85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, том 1).

Позивач просить визнати недійсними з моменту вчинення п.п. 5.3, 6 Договору № 548393 про надання позики на умовах фінансового кредиту від 14 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс», визнати недійсним Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 548393 від 14 грудня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон фінанс».

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору кредиту недійсним, а тому предметом доказування є недодержання вимог, що є необхідними для чинності правочину.

Підставою для визнання договору позики недійсним позивачем зазначено про несправедливі умови договору, а саме: договір про надання позики на умовах фінансового кредиту не містить реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач був ознайомлений з умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, що підтверджується його особистим підписом, отримав грошові кошти, які були витрачені на її особисті постреби.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача в письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, мету для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий ; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повергнення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотківта про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Згідно до вимог ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні і оспорювані. Нікчемні - ті, недійсність яких прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо). Оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (ч. 2 ст. 215 ЦК).

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Пунктом 6 зазначеної постанови встановлено, що вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши умови кредитного договору, суд приходить обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір не містить несправедливих умов, визначених частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, спірний договір містить особистий підпис позивача, що є підтвердженням ознайомлення позивача з умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту.

Отже, при укладенні договору позики сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України "Про захист прав споживачів".

За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними, визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним.

Крім того, оскільки позовні вимоги про застосування наслідків недійсності правочину є похідними від позовних вимог про визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними та визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, тому вони задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними, визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину задоволенню не підлягають повністю.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю, тому з відповідача не підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 203, 204, 215, 216, 217, 626, 627, 628 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» про захист прав споживача, визнання окремих пунктів договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсними, визнання договору про надання позики на умовах фінансового кредиту недійсним, застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна