ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6685/19 Справа № 212/2038/19 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2019 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гузєв Ігор Григорович звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 104325, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач ОСОБА_1 працював з 25 травня 1994 року по 17 серпня 1995 року підземним прохідником на шахті «Ювілейна» рудника «Суха Балка» та з 24 травня 2004 року по 12 травня 2010 року на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником яких є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка».

ОСОБА_1 працював протягом 07 років 03 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

16 серпня 2011 року на підприємстві ПАТ «Суха Балка» був складений Акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до якого встановлено, що важкість праці відноситься до ІІІ класу 2 ступеню шкідливості.

ОСОБА_1 був встановлений діагноз радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), надалі - радикулопатія.

Згідно довідки МСЕК від 03.10.2017 року позивач повторно пройшов огляд, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по радикулопатії з 01 листопада 2017 року - безстроково, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії 12ААА №046189, виданою на ім`я позивача.

Оскільки ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність з вини підприємства, вважав, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. В зв`язку з професійним захворюванням змінився уклад та якість життя, що завдає ОСОБА_1 моральних страждань.

Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань, що призводять до значних і постійних моральних страждань.

В якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, позивач просив стягнути з ПАТ «Суха Балка» компенсацію у розмірі 104 325,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Суха Балка» (, 50029, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Конституційна, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , суму моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, у розмірі 48 025 (сорок вісім тисяч двадцять п`ять) гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Суха Балка» (, 50029, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Конституційна, 5) на користь держави судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв І.Г. , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушує питання про зміну судового рішення в частині визначеного судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди шляхом його збільшення до заявленої в позові суми.

Апелянт вважає, що стягнутий судом розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для повного відшкодування моральних страждань позивача, які він відчуває з урахуванням отриманого професійного захворювання, наслідком якого стала значна стійка втрата професійної працездатності в ступені 25% безстроково.

Представник позивача зазначає, що судом не повністю враховано, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування, необхідність проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК позбавляють його можливості вести повноцінний спосіб життя. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, все це постійно позначається на його душевному та фізичному станах.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Суха Балка», посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, а також на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на висновках, зроблених при неповному та необ`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Відповідач наголошує на тому, що позивач, окрім ПрАТ «Суха Балка», працював у шкідливих умовах з 10.03.1986 року по 31.12.1987 рік на РУ ім. Р.Люксембург, ВО «Кривбасруда», 01.01.1988-09.06.1989 рік - трест «Кривбасшахтобуд», 11.10.1996 - 18.07.2001 рік - ВО «Кривбасруда», що підтверджено записами, зробленими в виписці з медичної картки стаціонарного хворого КЗ «Міська лікарня №16», на що суд не звернув належної уваги, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення.

Окрім того, відповідач вказує, що при укладанні трудового договору між Сторонами, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачу було повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Тож позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки, а отже відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував.

Також відповідач наголошує на тому, що ст. 38 КЗпП України передбачено право працівника у будь-який час розірвати трудовий договір, а тому - тривалість роботи працівника у шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише він несе відповідальність за наслідки свого вибору.

Відповідач вважає, що всупереч ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», розмір моральної шкоди, що стягнений судом першої інстанції з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та відповідача не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 25 травня 1994 року по 17 серпня 1995 року підземним прохідником на шахті «Ювілейна» рудника «Суха Балка» та з 24 травня 2004 року по 12 травня 2010 року на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником яких є Приватне акціонерне товариство «Суха Балка».

ОСОБА_1 працював протягом 07 років 03 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

16 серпня 2011 року на підприємстві ПАТ «Суха Балка» був складений Акт розслідування виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до якого встановлено, що важкість праці відноситься до ІІІ класу 2 ступеню шкідливості. ОСОБА_1 був встановлений діагноз радикулопатія С6, С7, С8 і L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), надалі - радикулопатія. У ОСОБА_1 вищезазначене захворювання виникло за час роботи в підземних умовах, зокрема на підприємстві відповідача на посаді підземного прохідника. Причинами виникнення професійного захворювання є рівень фізичного перенавантаження; маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну: 35-60 кг. при нормі до 30 кг.; робоча поза вимушена з нахилом тулуба; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками: 00 кг/с при норм 70000 кг/с; нахили корпус 216-315 разів при допустимому 100 разів за зміну ( а.с. 12-14).

Згідно довідки МСЕК від 03.10.2017 року позивач повторно пройшов огляд, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по радикулопатії з 01 листопада 2017 року - безстроково(а.с. 11).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , керувався статтями 153, 237-1 КЗпП України та ст.ст. 23, 1167 ЦК України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру стягнутої судом моральної шкоди, не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

У відповідності зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку, причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала його праця на підприємстві відповідача, що підтверджено актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 № 84 від 17 серпня 2011 року (а.с.12-14), а такожвипискою із медичної карти стаціонарного хворого КЗ «Міська лікарня №16» від 02.07.2010 року (а.с.17-19), в якій підтверджено профмаршрут ОСОБА_1 на підприємстві ПАТ «Суха Балка».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли, зокрема і з вини відповідача на підприємстві якого ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів зі стажу 16 років 6 місяців, пропрацював 07 років 03 місяці, і за цей час відповідачем не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Отже, з доводами відповідача про відсутність вини підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання, колегія суддів з наведених вище підстав погодитися не може.

Слід зазначити, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.»

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив суд, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тому доводи відповідача і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, взяв до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, який становить 25%, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, який складає 07 років 03 місяці, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, і не погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача Гузєва І.Г. щодо його заниженості, оскільки його визначено судом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 30 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: