КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 360/364/17-ц

номер провадження: 22-ц/824/795/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Воронової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційної скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тищенко Лариси Миколаївни на рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 листопада 2018 року у складі судді Унятицького Д.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», Моторного (транспортного) страхового бюро України, приватного акціонерного товариства «Бородянська СПМК-15», третя особа: ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до приватного акціонерного товариства страхової компанії «Нова» (далі - ПрАТ «СК «Нова»), Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), приватного акціонерного товариства Бородянське СПМК-15 (далі - ПрАТ Бородянське СПМК-15), третя особа: ОСОБА_3, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовна заява мотивована тим, що 31 жовтня 2014 року на автодорозі Київ-Ковель біля смт Клавдієво Бородянського району Київської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-2104», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_2, здійснив наїзд на позивача ОСОБА_1, внаслідок чого позивачу спричинено тяжкі тілесні ушкодження. У зв'язку з цим позивачу було ампутовано ліву ногу та з 06 липня 2015 року йому встановлено 2 групу інвалідності. По факту ДТП було відкрито кримінальне провадження №0000977 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого від 29 грудня 2016 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу злочину. Зазначав, що автомобіль НОМЕР_1, належить ПрАТ «Бородянське СПМК-15», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Нова», яка знаходиться на стадії ліквідації.

Позивач вказував, що після отримання тяжкої травми він протягом тривалого часу знаходився на стаціонарному лікуванні, де йому неодноразово робили операції та здійснювали медикаментозне лікування, вартість якого становить 174 597 грн 40 коп. Крім того, він поніс витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 894 грн 57 коп. Також зазначав, що лікарями рекомендовано йому проведення протезування, вартість якого становить 135 597 грн 19 коп.

Зазначав, що на момент ДТП він працював в державному підприємстві «Санаторій Україна» публічного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ДП «Санаторій Україна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця») по трудовому договору, який було розірвано через його хворобу. З грудня 2014 року він був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід у зв'язку з втратою 70 % працездатності, а тому вважає, що власник джерела підвищеної небезпеки - ПрАТ «Бородянське СПМК-15» повинен відшкодувати йому розмір втраченого заробітку за період з 01 листопада 2014 року по 31 липня 2018 року у розмірі 180 589 грн 50 коп., з урахуванням розміру його середньомісячного заробітку 5 733 грн.

Вказував, що у вересні 2017 року МТСБУ відшкодувало йому вартість лікування у розмірі 100 000 грн, а тому підлягає відшкодування різниця між понесеними ним витрати на лікування та виплаченою йому сумою у розмірі 74 597 грн 40 коп.

Також зазначав, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що через тривале лікування та велику кількість оперативних втручань він не може працювати, забезпечувати належні умови проживання та вести звичайний спосіб життя. Розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінив у 500 000 грн.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з МТСБУ на свою користь страхову суму за завдану в результаті ДТП моральну шкоду в сумі 50 000 грн, передбачену страховим полісом №АС/8753470 від 19 лютого 2014 року. Також просив стягнути з ПрАТ Бородянське СПМК-15 на свою користь суму завданих збитків у розмірі 390 784 грн 09 коп., яка складається з: різниці між сумою завданих збитків та страховою сумою у розмірі 74 597 грн 40 коп., витрат на протезування в розмірі 135 597 грн 19 коп. та втраченого заробітку у розмірі 180 589 грн 50 коп.; моральну шкоду у розмірі 500 000 грн та витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 894 грн 57 коп.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 06 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ» Бородянська СПМК-15» на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток у розмірі 22 210 грн 79 коп., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн та витрати на оплату експертизи у розмірі 894 грн 57 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Тищенко Л.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надану позивачем довідку (форма ОК-5), якою підтверджено факт трудових відносини позивача з ДП «Санаторій Україна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та нарахування йому заробітної плати, а тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивач на момент ДТП не був офіційно працевлаштований та помилково визначив втрачений заробіток (дохід) позивача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а не із розміру його середньої заробітної плати.

Вказує, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ПрАТ» Бородянська СПМК-15»втраченого заробітку з урахуванням сплачених ОСОБА_3 позивачу грошових коштів у добровільному порядку та сплаченою МТСБУ страховою сумою, оскільки ОСОБА_3 добровільно сплатив йому грошові кошти, а тому позивач пред'явив позов саме до ПрАТ» Бородянська СПМК-15», а не до ОСОБА_3

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не враховано, що в постанові слідчого від 29 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження не вказано, що ОСОБА_1 рухався по пішохідному переходу у порушення Правил дорожнього руху. Також позивач в суді показав, що в момент ДТП він завершував перехід, а не розпочав його, тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що позивач порушив Правила дорожнього руху. При визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано, що лікування позивача продовжується, внаслідок втрати ноги позивач зазнав фізичних страждань, а також вимушених змін у зв'язку з неможливістю працювати та забезпечити собі належні умов для проживання, що негативно впливає на його психологічний стан.

Відповідач ПрАТ» Бородянська СПМК-15» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Зазначає, що суд на підставі наданих сторонами доказів дійшов правильного висновку, що позивач на момент завдання шкоди офіційно не працював, тому розмір відшкодування втраченого заробітку визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати відповідно до вимог ст.1195 ЦК України.

Відповідач МТСБУ не скористалося своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ» Бородянська СПМК-15» про стягнення витрат на оплату експертизи у розмірі 894 грн 57 коп., апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У пункті 4 (абз.2,3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського віддання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 жовтня 2014 року на автодорозі Київ-Ковель в районі смт Клавдієво Бородянського району Київської області сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, який здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_1 та ОСОБА_5, внаслідок чого останні отримали тілесні ушкодження.

Постановою слідчого Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області від 29 грудня 2016 року кримінальне провадження за фактом даної ДТП закрите, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України (а.с.13-14, т.1).

Встановлено, що автомобіль НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, належить ПрАТ Бородянське СПМК-15.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, ПрАТ Бородянське СПМК-15 була застрахована у ПрАТ «СК «Нова», що підтверджується копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС№6753470 (а.с.15, т.1). Згідно оголошення МТСБУ ПрАТ «СК «Нова» знаходиться в стані ліквідації (а.с.188, т.1).

Встановлено, що 06 липня 2015 року внаслідок отриманих під час ДТП травм ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності довічно, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК (а.с.12, т.1).

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи від 21 лютого 2018 року, спричинена травма 31 жовтня 2014 року в результаті ДТП та її залишкові явища призвели до стійкої втрати ОСОБА_1 загальної працездатності, в розмірі 70% (а.с.15-17, т.2).

Відповідно до пункту г) ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: у разі недостатності кошті та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Установивши, що ПрАТ «СК «Нова», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, не визнано банкрутом, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з МТСБУ завдану позивачу в результаті ДТП моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується позивачем, що МТСБУ добровільно сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 100 000 грн відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС №6753470. Також ОСОБА_3 в рахунок відшкодування витрат на лікування позивача сплатив ОСОБА_1 70 300 грн, що підтверджується розписками (а.с.202-219, т.1) та не заперечується позивачем.

Тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до ПрАТ «Бородянське СПМК-15» про стягнення втраченого середнього заробітку,ОСОБА_1 зазначав, що на момент ДТП він працював ДП «Санаторій Україна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» по трудовому договору, який було розірвано через його хворобу. З грудня 2014 року він був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід у зв'язку з втратою 70 % працездатності, а тому вважає, що власник джерела підвищеної небезпеки - ПрАТ «Бородянське СПМК-15» повинен відшкодувати йому розмір втраченого заробітку за період з 01 листопада 2014 року по 31 липня 2018 року у розмірі 180 589 грн 50 коп., з урахуванням розміру його середньомісячного заробітку 5 733 грн.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов'язок по доказуванню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідок ДП «Санаторій Україна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 11 травня 2017 року № 098 та від 25 вересня 2017 року №268, ОСОБА_1 не працював на даному підприємстві. Вказані довідки підписані головним лікарем та скріплені печаткою підприємства (а.с.191, 250, т.1).

Доказів на спростування цих довідок позивач суду не надав, що в силу ст.81 ЦПК України є його процесуальним обов'язком.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що надані позивачем індивідуальні відомості про застраховану особу, що видані Пенсійним фондом України (форма ОК-5), не є належним доказом роботи позивача за трудовим договором та не спростовують обставин, викладених у вказаних вище довідках ДП «Санаторій Україна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»(а.с.244, т.1).

Тому доводи апеляційної скарги проте, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надану позивачем довідку (форма ОК-5), якою, на думку позивача, підтверджено факт його трудових відносини з ДП «Санаторій Україна» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та нарахування йому заробітної плати, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідність посиленого харчування, санаторно-куротного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду, тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст.1195 ЦК України).

Установивши, що позивачем не доведено, що на момент ДТП він працював за трудовим договором, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір відшкодування втраченого доходу підлягає визначенню відповідно до ч.2 ст.1195 ЦК України, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом у період з 06 липня 2015 року по 31 липня 2018 року та з урахуванням ступеня втрати працездатності позивача у розмірі 70%, що становить 61 775 грн.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що після ДТП ОСОБА_1 тривалий час лікувався, та документально підтверджені витрати на його лікування склали 131 735 грн 79 коп., про що свідчать копії квитанцій (а.с.31-125, т.1).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги надані позивачем квитанції на суму 42 861 грн 61 коп. на підтвердження понесених витрат, оскільки позивачем не доведено, що така сума витрачена ним на придбання медикаментів, які були призначені лікарем для лікування травм, отриманих під час ДТП.

Також судом встановлено, що згідно рахунку-фактури №СФ-00039 від 20 грудня 2016 року вартість протезу стегна становить 135 597 грн 19 коп. (а.с. 28, т.1).

Оскільки вказані витрати ОСОБА_1 ще не понесені, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення витрат на протезування у сумі 135 597 грн 19 коп.

Установивши, що розмір втраченого заробітку становить 61 775 грн, а витрати на лікування складають у розмірі 131 735 грн 79 коп., та приймаючи до уваги, що МТСБУ добровільно сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 100 000 грн, а ОСОБА_3 сплатив позивачу в рахунок відшкодування витрат на лікування у розмірі 70 300 грн, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати позивача на лікування у розмірі 131 735 грн 79 коп. на час розгляду справи відшкодовано у повному обсязі, а тому з ПрАТ «Бородянська СПМК-15» на користь ОСОБА_1підлягає стягненню втрачений заробіток у розмірі 22 210 грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з ПрАТ «Бородянська СПМК-15»втраченого заробітку з урахуванням сплачених ОСОБА_3 позивачу грошових коштів у добровільному порядку та сплаченою МТСБУ страховою сумою, так як ОСОБА_3 добровільно сплатив грошові кошти, а тому позивач пред'явив позов саме до ПрАТ» Бородянська СПМК-15», а не до ОСОБА_3, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 сплатив позивачу кошти в рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, а тому суд першої інстанції обґрунтовано врахував їх при визначенні розміру матеріальних збитків, які підлягають стягненню з ПрАТ «Бородянська СПМК-15».

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди у сумі 20 000 грн з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

По справі встановлено, що внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля НОМЕР_1, який належить ПрАТ «Бородянське СПМК-15», позивачу завдано шкоди каліцтвом.

Виходячи з характеру фізичного болю та моральних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з каліцтвом, а також вимушених змін у його житті, керуючись принципами розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України з відповідача ПрАТ «Бородянське СПМК-15» на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000 грн, а тому рішення суду в частині стягнення розміру моральної шкоди підлягає зміні.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.264 ЦК України наведених вище вимог закону належним чином не врахував, внаслідок чого помилково визначив розмір моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру моральної шкоди не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначен зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи в частині стягнення моральної шкоди, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині та стягнення з ПрАТ «Бородянська СПМК-15» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50 000 грн з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тищенко Лариси Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 листопада 2018 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Бородянська СПМК-15» моральної шкоди - змінити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Бородянська СПМК-15» на користь ОСОБА_1 моральну шкодуу розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді