Дата документу 29.03.2019 Справа № 327/325/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1341/19 Головуючий у 1-й інстанції: Антіпова Т.А.
Є.У.№ 327/325/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Розівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором . Зазначав, що 04.07.2006 сторони уклали кредитний договір №б/н, за умовами якого ОСОБА_5 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3000 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Унаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 31.08.2017 утворилась заборгованість на суму 48 049,13 грн., із яких заборгованість за кредитом - 2 052 грн. 96 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 39 328 грн. 45 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3 903 грн. 48 коп., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 2264 грн. 24 коп., яку АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача.

Рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору. Оскільки додані до позовної заяви Умови і правила не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою кредитного договору. Позивачем не доведено факту обізнаності відповідача про зміну тарифів і відсоткової ставки, а вимоги суду щодо надання відповідних доказів позивачем не виконані.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, дана неправильна оцінка зібраним у справі письмовим доказам. Звертає увагу апеляційного суду на те, що, підписуючи анкету-заяву від 04.06.2006, користуючись тривалий час кредитними коштами, позичальник висловив свою згоду з формою договору і його умовами, а тому висновки суду першої інстанції про недоведеність факту укладення кредитного договору є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що позивачем надано достатньо доказів як на підтвердження факту укладення договору, так і на підтвердження наявної заборгованості. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Погоджується з висновками суду про недоведеність позовних вимог, у зв'язку з чим просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За вимогами статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частини перша, третя і четверта).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У силу вимог статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Отже, розмір позики (кредиту), розмір відсотків за користування кредитом та строк, на який передано кошти і протягом якого позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки, є істотними умовами договору.

Встановлено, що 04.07.2006 сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3 000, 00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення, що відповідач строку дії кредитної картки. Обов'язковий щомісячний платіж, визначений сторонами склав 7% від суми заборгованості (7 зворот).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2018 №30.1.0.0/2-20180605/4530 за вказаним кредитним договором ОСОБА_4 було видано дві кредитні картки: строк дії картки, отриманої при підписанні кредитного договору, останнього дня травня 2013, строк дії наступної кредитної картки - до останнього дня серпня 2016 року (а.с.233).

Факт отримання кредитної картки не оспорювався позичальником у суді першої інстанції і підтверджується фотознімком, на якому останній зображений в приміщенні відділення Банку із кредитною карткою в руці (а.с.231).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердив той факт, що він був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав їх у письмовому вигляді та надав згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами, Правилами і Тарифами складає кредитний договір.

У вказаній заяві також зазначені всі суттєві умови кредитування: сума кредитного ліміту - 3 000 грн., базова відсоткова ставка 36% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки, порядок погашення заборгованості - щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, порядок погашення заборгованості - шляхом внесення коштів на картку клієнтом або шляхом списання (а.с.7 зворот).

Згідно з п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид і строк дії визначені в заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладенні договору є дата відкриття рахунку.

Пунктами 3.2, 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити кредитний ліміт).

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п.3.3 Умов та правил.

Згідно з п. 3.1.1 Правил користування платіжною карткою картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно.

Згідно з п.5.3, 5.4 Умов та правил строки і порядок погашення кредиту є невід'ємною частиною договору. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного в платіжній картці.

Відповідно до п.8.6 Умов і правил при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, позичальник зобов'язаний сплатити Банк штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову.

При відкритті карткового рахунку позичальнику був встановлений кредитний ліміт 3 000 грн., який періодично змінювався, 10.06.2014 кредитний ліміт зменшено до 2060 грн. (а.с.232).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка станом на 31.08.2017 р. складає 115 866, 90 грн., з яких: 2 052, 96 грн. - заборгованість за кредитом; 39 328,45 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 903, 48 грн. - за пенею і комісією, а також 2 764,24 грн. судові штрафи (а.с.4-6).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.05.2018 року термін дії кредитної картки - останній день серпня 2015 року (а.с.232).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором і витягу із карткового рахунку позичальника, останній з липня 2006 року активно користувався кредитною карткою, періодично вносив платежі на погашення кредиту, останній із яких було здійснено 25.04.2014 на суму 298.50 грн., у лютому 2015 - Банком було здійснено три операції з автоматичного списання заборгованості з іншого рахунку позичальника (а.с.4-6, 234-244).

Зважаючи на те, що всі суттєві умови кредитного договору містяться в заяві позичальника, останній до квітня 2014 активно користувався кредитною карткою, вносив передбачені договором щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості, висновки суду першої інстанції про недоведеність факту укладення сторонами кредитного договору і його умов є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону.

Заперечуючи проти позову, відповідач просив, у тому числі, про застосування строків позовної давності.

З відповідним позовом до суду Банк звернувся у жовтні 2017, в межах строків позовної давності станом на 1 жовтня 2014 позичальник мав прострочену заборгованість за тілом кредиту на суму 273, 14 грн., по процентам - 1 054, 94 грн., по комісії і пені - 448 , 23 грн. (а.с.6)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Зважаючи на те, що станом на жовтень 2014 року прострочена заборгованість позичальника за щомісячними платежами становила 1776, 31 грн., із яких за тілом кредиту на суму 273, 14 грн., по процентам - 1 054, 94 грн., по комісії і пені - 448 , 23 грн., відповідач просив про застосування строку позовної давності, вимоги Банку про стягнення простроченої заборгованості поза межами строку позовної давності задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розмір кредитної заборгованості в межах строків позовної давності, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами ; строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше остання дня місяця, зазначеного на платіжній карті (заява позичальника, п.3.1, 3.1.1 Умов та правил) .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 31.08.2016 - останнього дня дії кредитної картки відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Зважаючи на те, що строк виконання боргового зобов'язання настав 31 серпня 2016 року, нарахування Банком відсотків, комісії і пені після 31 серпня 2016 року не відповідають вимогам закону.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31 серпня 2016 року поточна заборгованість за тілом кредиту становить 1 779, 82 грн., за відсотками - 15 717, 38 грн., із яких борг за відсотками в межах строку позовної давності - 14 662, 44 грн., борг за комісією і пенею складає 2 703, 48 грн. Проте, оскільки з позовом до суду Банк звернувся у жовтні 2017, Банк у відповідності до ст. 267 ЦПК України втратив право на отримання пені, нарахованої станом на 31 серпня 2016, проте має право на отримання штрафів у відповідності з п.8.6 Умов і правил у розмірі 500 грн .+ 5% від ціни позову - суми задоволених позовних вимог, що становить 820,11 грн.

За викладених обставин на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом на загальну суму 17 222, 37грн., із яких за тілом кредиту 1 779, 82 грн., за відсотками, нарахованими станом на 31.08.2016 на суму 14 662, 44 грн., за судовими штрафами 500 грн.+ 820, 11 грн.

Доводи відповідача про неправомірність дій Банку щодо підвищення відсоткової ставки, зміни тарифів Банку є неспроможними.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (п.5.3) передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписок по картковому рахунку у відповідності з п. 4.9 Умов і Правил та п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п.6.3 Правил до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки по стану картрахунку та при здійсненні операцій по карткам.

Як вбачається із витягу із карткового рахунку позичальника, протягом строку дії кредитного договору Банк неодноразово змінював умови кредитування, у тому числі і щодо розміру відсотків за кредитом - як в сторону їх зменшення, так і збільшення до 43,2% річних. Про зміну умов кредитування Банк повідомляв позичальника у передбачений Умовами і Правилами спосіб та за допомогою СМС-повідомлень, копії яких надавалися суду першої інстанції (а.с.234-249).

Продовжуючи виконувати умови кредитного договору, позичальник погодився із змінами тарифів Банку і відсоткової ставки за кредитом. Отже його заперечення про необізнаність і незгоду із змінами умов кредитування є неспроможними.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову і стягнення з позичальника на користь Банку заборгованість за кредитним договором, що утворилася після 09 жовтня 2013 року, розмір якої станом на 31 серпня 2016 року складає 17 222, 37грн., із яких за тілом кредиту 1 779, 82 грн., за відсотками, нарахованими станом на 31.08.2016 на суму 14 662, 44 грн., за судовими штрафами 500 грн.+ 820, 11 грн.

В іншій частині у задоволення позову Банку слід відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді першої і апеляційної інстанцій пропорційно від частки задоволених позовних вимог на загальну суму 1 433, 73 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Розівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2018 року по цій справі скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.07.2006, розмір якої станом на 31 серпня 2016 року складає 17 222, 37грн., (сімнадцять тисяч двісті двадцять дві гривні 37 коп.), із яких за тілом кредиту 1 779, 82 грн., за відсотками, нарахованими станом на 31.08.2016, на суму 14 662, 44 грн., за судовими штрафами 1320, 11 грн., а також 1 433, 73 грн. (одну тисячу чотириста тридцять три гривні 73 коп.) компенсації судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді