Провадження № 4с/200/53/19
УХВАЛА

Іменем України

20 березня 2019 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Томаша В.І.,

при секретарі Кубрак К.В.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника субєктів оскарження - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро скаргу Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах ОСОБА_1, суб'єкти оскарження: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 «на незаконну бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на незаконні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України», -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організація ОСОБА_1 на незаконну бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на незаконні дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, яку автоматизованою системою документообігу суду розподіллено та передано у провадження судді Томаша В.І.

В обґрунтування скарги, в частині незаконності повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2018 № 57409645/21, заявник посилався на те, що зазначене повідомлення є незаконним, бо не ґрунтується на нормі закону, у зв'язку з чим просив визнати незаконним рішення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо письмового повідомлення від 11.10.2018 № 57409645/21 ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасувати це повідомлення.

Також, заявник просив зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 негайно виконати виконавчий лист Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 22 серпня 2018 року по цивільній справі № 200/19499/17 (2/200/1333/18) про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат та у пятиденний строк з моменту отримання даної ухвали направити стягнуті кошти у готівковій формі через відділення «Укрпошти» № 82 за місцем проживання ОСОБА_1.

Окрім зазначеного вище, в обґрунтування скарги, в частині порушення вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», заявник посилався на те, що виконавчий лист Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2017 року по цивільній справі № 200/19499/17 отримано відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 02 жовтня 2018 року, а повідомлення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 датовано 11.10.2018, у зв'язку з чим просив визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо порушення строків вчинення процесуальної дії, який встановлений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги, в частині порушення вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», заявник посилався на незаконну бездіяльність органу державної влади в частині недотримання законодавчих строків направлення повідомлення № 57409645/21, датованого 11.10.2018, у зв'язку з чим просив визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині недотримання законодавчих строків, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо направлення на адресу ОСОБА_1 повідомлення № 57409645/21 датованого 11.10.2018.

Окрім цього, заявник просив постановити окрему ухвалу про притягнення старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 упродовж пяти днів з дня отримання даної ухвали повідомити суд і ОСОБА_1 про виконання даної ухвали рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, стягнути з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України компенсацію за відрив від звичайних занять у зв'язку з явкою до суду, а витрати по перерахуванню коштів покласти на Державну казначейську службу України.

Окрім того заявник просить суд стягнути з Департаменту ДВС МЮУ на його користь судові витрати, повязані з явкою до суду.

Заявник у судовому засіданні скаргу підтримав в повному обсязі та просить суд її задовольнити. В останні судові засідання, на стадії судових дебатів, заявник не зявився, надав до суду заяву, якою повідомив про можливість розгляду даної справи за відсутності заявника. Скаргу підтримує в повному обсязі.

Представник суб'єктів оскарження в судовому засіданні скаргу не визнала, надала до суду відзив на скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

В обґрунтування заперечень проти вимог скарги щодо визнання незаконним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2018 № 57409645/21, представник суб'єктів оскарження зазначила, що вказане повідомлення є законним, а вимоги скарги безпідставними та необґрунтованими, оскільки, в порушення п. 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувачем не було надано квитанції про сплату авансового внеску, внаслідок чого, на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» такий виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу без прийняття до виконання.

Також, представник суб'єктів оскарження зазначила, що згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Таким чином, на думку представника суб'єктів оскарження, при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2018 № 57409645/21 старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України та жодним чином не порушив прав заявника.

В обґрунтування заперечень проти вимог скарги щодо зобов'язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 негайно виконати виконавчий лист Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 22 серпня 2018 року по цивільній справі № 200/19499/17 (2/200/1333/18) представник суб'єктів оскарження зазначила, що вищевказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів здійснюється шляхом безспірного списання коштів, повноваженнями щодо якого наділені виключно органи Казначейства.

Щодо вимог скарги про визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо порушення строків вчинення процесуальної дії, який встановлений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», представник суб'єктів оскарження зазначила, що вищевказана вимога не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.10.2018 № 57409645/21 було винесене державним виконавцем протягом трьох днів, з дня надходження виконавчого документу до державного виконавця як того вимагає п. 1 Розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 та ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Заперечуючи проти вимог скарги щодо визнання незаконною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині недотримання законодавчих строків, встановлених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», представник суб'єктів оскарження зазначила, що вищевказана вимога не підлягає задоволенню, у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, а відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ст. ст. 448, 449 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2018 року по справі № 200/19499/17, провадження № 2/200/1333/18 за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 до Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, позовні вимоги було задоволено частково.

22 серпня 2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист від 15 травня 2018 року по цивільній справі № 200/19499/17, провадження № 2/200/1333/18 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, пов'язаний з явкою до суду для захисту своїх прав від бездіяльності Державної казначейської служби України як центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, вчинену ним при виконанні виконавчих листів по справі № 199/6713/14-ц, виданих Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, прийнятих і зареєстрованих за вхідними №12 - 479, № 12-480 та № 12 481 від 17.02.2017 року - у розмірі 22 грн. 41 коп. (далі виконавчий лист від 22.08.2018 № 200/19499/17).

Вищевказаний виконавчий лист від 22.08.2018 № 200/19499/17, разом із заявою про примусове виконання виконавчого документу, був направлений заявником до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Як вбачається із реєстраційно-контрольної карти № 31558-33-18 вищевказаний виконавчий лист, разом із заявою про примусове виконання виконавчого документу, був отриманий відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 10 жовтня 2018 року.

Згідно обкладинки виконавчого провадження № 57409645, вищевказаний виконавчий лист від 22.08.2018 № 200/19499/17 був переданий до виконання старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 10 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначений Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі Положення про АСВП).

Згідно із п. 1 Розділу IV Положення про АСВП державний або приватний виконавець після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення.

Згідно із п. 6 Розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція 512/5) під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу, оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 57409645/21 є таким, що винесе старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 11.10.2018.

Оскільки, п. 1 Розділу IV Положення про АСВП передбачено, що рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання приймається державним виконавцем після отримання виконавчого документа у строк встановлений Законом, тобто ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме протягом трьох робочих днів, та оскільки, вищевказаний виконавчий лист був переданий до виконання державному виконавцю 10 жовтня 2018 року, то рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 57409645/21, що прийняте 11.10.2018 є таким, що прийняте старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у строк, встановлений законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищевказана правова позиція кореспондується із висновком щодо застосування норм права, який викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі № 199/7250/17, провадження № 61-48754св18.

З огляду на зазначене вище, вимога заявника про визнання незаконною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо порушення строків вчинення процесуальної дії, який встановлений ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Окрім Закону України «Про виконавче провадження», загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження передбачені Розділом ІІІ Інструкції № 512/5.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Інструкції № 512/5 заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону та у разі виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Проте, до вищевказаної заяви про примусове виконання рішення заявником не було додано квитанції про сплату авансового внеску та не зазначено підстав від звільнення від такої сплати.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Оскільки, заявником до вищевказаної заяви про примусове виконання рішення не було додано квитанції про сплату авансового внеску та не зазначено підстав для звільнення від такої сплати, та оскільки п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, без прийняття до виконання якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим, то державний виконавець, прийняв законне рішення про повернення на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2018 року старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 (далі державному виконавцю) було передано до виконання виконавчий лист від 22.08.2018 № 200/19499/17, яким передбачено стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 22 грн. 41 коп.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однак, за організаційно-правовою формою Державна казначейська служба України є органом державної влади.

Власне, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В той же час, ч. 4 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Проте, з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У відповідності до п. 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно з п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Згідно із п. 4 цього Порядку № 845 на органи Казначейства покладені обов'язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

У п. 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв'язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім'я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Виконавчі документи пред'являються до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Отже, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 02 липня 2018 року у справі № 233/1979/17 (провадження № 61-29414св18), постанові від 06 березня 2019 року у справі № 199/7250/17 (провадження № 61-48754св18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець правомірно повернув виконавчий лист від 22.08.2018 № 200/19499/17 стягувачу без прийняття до виконання, а тому вимоги скарги заявника в частині визнання незаконним рішення державного виконавця щодо письмового повідомлення від 11.10.2018 № 57409645/21 ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, скасування цього повідомлення та зобов'язання державного виконавця негайно виконати виконавчий лист від 22.08.2018 № 200/19499/17, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В той же час, ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Оскільки, оскарження дій чи бездіяльності відділу виконавчої служби взагалі не передбачено положеннями розділу VII ЦПК України Судовий контроль за виконанням судових рішень, бо нормами закону передбачено подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС, то вимоги заявника щодо визнання незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень взагалі не ґрунтуються на законі.

Щодо вимог скарги в частині постановлення окремої ухвали про притягнення державного виконавця до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України та направлення до органу досудового розслідування для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, із встановленням обов'язку у десяти денний строк з дня отримання ухали надати відповідь суду про вжиті органом досудового розслідування заходів, суд вважає вимоги скарги безпідставними, необґрунтованими оскільки судом не встановлено порушень з боку державного виконавця.

Крім того, суд вважає доводи заявника в цій частині такими, що не заслуговують судом уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 262 ЦПК України це право, а не обовязок суду постановити окрему ухвалу, яка виноситься в разі встановлення судом наявності ознак кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що вимоги скарги Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена своєї громадської організації ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 449, 450, 451, 453 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах ОСОБА_1, суб'єкти оскарження: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 «на незаконну бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на незаконні дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України».

Судові витрати повязані з розглядом скарги покласти на заявника.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бабушкінського

районного суду ОСОБА_4