Справа № 697/2616/19
Провадження № 2/697/752/2019
Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Русакова Г.С.
за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Канів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 24.04.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 349. Від шлюбу дітей не мають. Після реєстрації шлюбу сторони проживали разом у будинку батьків позивача. Починаючи з липня 2019 року їх шлюбні відносини погіршилися та фактично припинилися повністю. Причиною припинення шлюбних відносин є те, що при вирішені сімейних проблем вони не приходили до згоди, на цій підставі виникали непорозуміння, які переростали у сварку. Шлюб носить формальний характер, сім`я фактично розпалася, втратили повагу один до одного і сімейну близькість, спільного господарства не ведуть. Їх відносини перестали мати ознаки сім`ї. Відповідач є громадянином іншої держави. Закон України «Про міжнародне приватне право», передбачає право на звернення до суду тієї держави громадянином якої він є. Оскільки позивач громадянка України та уклала шлюб на території України тому має право на звернення до суду на території України. На підставі вищевикладеного просила суд розірвати шлюб.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи. Повідомлення про причину його неявки в засідання до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.04.2019 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між громадянином Ісламської Республіки ОСОБА_3 та громадянкою України ОСОБА_1 , про що 24.04.2019 року складено відповідний актовий запис № 349.
Сторони від шлюбу дітей не мають.
Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.
Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.
Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.
За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності-правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України « Про міжнародне приватне право», Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.
Позивач - громадянка України.
Відповідач є громадянином Ісламської Республіки Іран.
Відповідно до ч.2 ст..60 Закону подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.
Оскільки позивач громадянка України, шлюб реєструвався на території України, останнє спільне місце проживання подружжя було на території України і позивач все ще має місце проживання на території України, отже до спірних правовідносин застосовується право України.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.
Так, судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства.
В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер.
Також, суд вважає, що категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачем має істотне значення для вирішення даної справи, так як покладати на позивача обов`язок збереження сім`ї при наявності на це її категоричного заперечення не можна, оскільки це не відповідає вимогам СК України.
Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачем, суд вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню.
Керуючись ст. ст. 12,13,81,133, 200,259,265,354 ЦПК України, ст.ст.104,110 Сімейного Кодексу України, стст. 16,60,63 Закону України « Про міжнародне приватне право» суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб між громадянкою України - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянином Ісламської Республіки Іран ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в Ісламській Республіці Іран в місті Мінаб, зареєстрований 24.04.2019 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 349 - розірвати.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Головуючий підпис Г.С. Русаков
з оригіналом згідно: оригінал зберігається в матеріалах справи № 697/2616/19
Головуючий Г . С . Русаков