Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 303/1866/16-ц

провадження № 61-8612св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача:ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача- ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2016 року в складі судді

Заболотного А. М. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області

від 18 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Панька В. Ф., Бисаги Т. Ю.,

Готри Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі -

ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № MКН0GА00000197, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 31 332,00 доларів США, зі строком повернення до 03 березня 2017 року.

ОСОБА_5 припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 04 березня 2016 року у нього перед

ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість у розмірі 103 525,99 доларів США, яка складалася із: 22 866,37 доларів США - заборгованість за кредитом;

27 818,57 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 802,84 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 44 099,32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи у розмірі 9,54 доларів США - фіксована частина та 4 929,36 доларів США - процентна складова.

З урахуванням викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість у розмірі 103 525,99 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 21 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2016 року, в задоволенні позову

ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач пропустив позовну давність для звернення до суду з вимогами до відповідача, оскільки подав позов за межами трирічного строку з дня пред'явлення вимоги про дострокове виконання боржником зобов'язання за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2016 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2018 року дану цивільну справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що заявником пропущено строкпозовної давності для звернення до суду з вимогами до відповідача у зв'язку з тим, що позов подано за межами трирічного строку з дня пред'явлення вимоги про дострокове виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, оскільки направлена банком 07 вересня 2011 року на адресу боржника претензія щодо виконання зобов'язання за кредитним договором від 06 березня 2007 року не може вважатися належною вимогою про дострокове виконання боржником свого кредитного зобов'язання з підстав того, що відповідачем не було надано на вказану претензію заперечень, також останній не вчиняв дій, які б свідчили про прийняття умов, які були зазначені у такій претензії.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2016 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 06 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № МКН0GА00000197, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 31 332,00 доларів США з яких: 28 000,00 доларів США - на споживчі потреби та 3 332,00 грн - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком до 03 березня 2017 року.

ОСОБА_5 належним чином не виконував умови договору щодо повернення кредитних коштів у зв'язку із чим, станом на 04 березня 2016 року, виникла заборгованість у розмірі 103 525,99 доларів США, яка складалася із заборгованості за кредитом - 22 866,37 доларів США, заборгованості за процентам - 27 818,57 доларів США, комісії - 3 802,84 доларів США, пені - 44 099,32 доларів США, а також штрафів у розмірі 9,54 доларів США - фіксована частина та 4 929,36 доларів США - відсоткова складова.

Судами встановлено, що умови кредитного договору від 06 березня 2007 року ОСОБА_5 почав порушувати з 2007 року, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви.

Останній платіж за кредитним договором було здійснено 30 липня 2012 року.

Згідно з пунктом 2.3.3 договору при порушенні позичальником зобов'язань, передбачених умовами договору, банк на власний розсуд, має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку.

Встановлено, що 07 вересня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу позичальника ОСОБА_5 направляв вимогу про дострокове виконання своїх зобов'язань за кредитним договором протягом 30 днів з дня отримання вимоги повернути у повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Враховуючи те, що з достроковою вимогою банк звернувся до ОСОБА_5

07 вересня 2011 року, а за захистом порушеного права - до суду у березні

2016 року, суди обґрунтовано вважали, що банком за вимогою щодо стягнення тіла кредиту пропущено строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, про застосування якого заявлено представником відповідача.

Що стосується суми боргу, нарахованої після 07 вересня 2011 року - дати направлення вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, необхідно зазначити таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Отже, кредитор, звернувшись у 2011 році із вимогою про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором, на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження

№ 14-318цс18).

ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог щодо стягнення з відповідача сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв.

З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів, комісії та пені після пред'явлення у 2011 році дострокової вимоги про виконання грошового зобов'язання за кредитним договором є необґрунтованим, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає саме з цих підстав, а не за спливом строку позовної давності, заявленої стороною у справі.

Керуючись статтями 409, 413, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 18 жовтня

2016 року змінити у мотивувальній частині, виклавши у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. М.Коротун

В. П.Курило