Справа № 125/1745/19
Провадження № 22-ц/801/2343/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуСправа № 125/1745/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 125/1745/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року, повний текст якого складено 23 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Хитрука В.М.,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, який обґрунтовувала тим, що з 23 червня 2003 року по 23 травня 2013 року та з 12 листопада 2013 року по теперішній час перебуває у шлюбі з відповідачем. На час звернення з цим позовом нею також було ініційовано питання про розірвання шлюбу, спір перебуває у провадженні Барського районного суду Вінницької області на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі (справа №125/1530/19).

Позивач і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони фактично спільно не проживають, позивач разом з молодшим сином ОСОБА_4 , проживає окремо, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною та участі у житті дитини свідомо не бере. Відповідно до судового наказу, виданого Барським районним судом Вінницької області від 05 липня 2019 року у справі № 125/1335/19 з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок отриманої у 2017 році сином ОСОБА_4 травми ока, дитині рекомендовано провести керопластику в клініці в Італійській Республіці.

У травні 2019 року мати позивача, яка є громадянкою Італії, зареєструвала онука - ОСОБА_4 на візит до лікаря-окуліста в клініці Centro di Medicina SpA на 27 травня 2019 року на 15 год 45 хв. Позивач забронювала квитки з Києва до Венеції (Італійська Республіка) на 26 травня 2019 року для себе, відповідача та сина та оплатила їх вартість, проте відповідач категорично відмовився летіти, а також не дав дозвіл на виїзд ОСОБА_4 у супроводі матері, внаслідок чого позивач втратила кошти за бронювання квитків, з яких були повернуті незначні суми.

Відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на лікування, яке є необхідним, із спеціалістами клініки в Італійській Республіці досягнута домовленість про консультацію та проведення необхідного лікування та реабілітацію дитини, при цьому сину буде забезпечене місце проживання у будинку його баби (провінція АДРЕСА_2).

Згодом позивач ще декілька разів зверталася з відповідними проханнями до відповідача, на які отримувала відмову.

Позиція відповідача шкодить найкращим інтересам дитини, які є пріоритетними порівняно з принципом рівності прав батьків.

Позивач з сином є громадянами України та мають тут постійне місце проживання, дитина перебуває на її утриманні, батько не обмежений у доступі до дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон для лікування жодним чином не порушить його прав на участь у спілкуванні та вихованні сина.

З цих підстав просила, надати позивачу ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) дозвіл на виїзд сина ОСОБА_4 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на лікування без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк з 23 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності висновку медичного центру «Подільський центр зору» від 30 серпня 2019 року, про недоцільність хірургічного втручання, в тому числі проведення керопластики, позивач не надала належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог щодо необхідності тимчасового виїзду малолітнього сина ОСОБА_4 для лікування за кордон, що б відповідало якнайкращим інтересам дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позову, змінивши часовий проміжок перебування за кордоном з 01 грудня 2019 року по 05 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі зазначала, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, помилково надав перевагу висновку медичного центру «Подільський центр зору» від 30 серпня 2019 року перед випискою із медичної карти амбулаторного хворого №15158, наданою позивачем на обґрунтування необхідності лікування сина шляхом проведення церопластики в клініці в Італійській Республіці від 03 липня 2019 року, оскільки такий висновок надано лікуючим лікарем дитини, яка здійснювала його супровід з початку лікування, тоді як лікар «Подільського центру зору» бачив їхнього сина вперше, і фахівцям цієї клініки не відома вся історія хвороби дитини. Для проведення хірургічного втручання необхідно отримати фахову консультацію, за результатами якої, у випадку якщо показники будуть вказувати на необхідність оперативного втручання, вони з відповідачем як батьки дитини будуть приймати відповідне рішення.

У позовних вимогах позивачем було вказано чіткий строк тимчасового виїзду за кордон з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому твердження відповідача про те, що вона намагається вивезти молодшого сина на постійне місце проживання до Італійської Республіки, де вже проживає старший син і мати позивача, є необґрунтованими. Відповідач безпосередньо надав дозвіл на виїзд старшого сина на довгострокову поїздку до Італійської Республіки.

Суд першої інстанції врахував доводи відповідача, який маніпулює дитиною та її інтересами, прагне дошкулити позивачеві, а насправді шкодить дитині.

Водночас вона неодноразово зазначала у своїх поясненнях, що виїзд зумовлений не лише консультацією у лікаря, а також відвідинами баби ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , яка є громадянкою Італійської Республіки. Такий візит буде корисним і в світлі культурного та пізнавального розвитку дитини. Вказаний у позовній заяві строк для тимчасового виїзду на час розгляду справи апеляційним судом є неактуальним, а тому буде доцільним його змінити з 01 грудня 2019 року до 05 січня 2020 року. Саме на цей період припадають шкільні канікули дитини, а в Італійській Республіці розпочинається святковий період, що було б в інтересах дитини познайомитися з традиціями святкування Різдва іншої країни, відвідати венеціанські свята та відвідати місця культурної спадщини та розваг.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив у її задоволенні відмовити. Зазначав, що метою виїзду позивача за кордон є вивезення дитини на постійне місце проживання за межі України. Позивачем не надано доказів неможливості лікування сина в Україні, а також що лікування є необхідним і безпечним на даному етапі. В зв`язку з цим просив призначити та провести у справі комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи на вирішення якої поставити питання: чи необхідне та безпечне на даний час проведення кератопластики та будь-яке інше хірургічне втручання з метою лікування ока ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Чи можливе проведення, необхідного ОСОБА_4 лікування в Україні?

В поясненнях на відзив ОСОБА_1 зазначила, що у даній справі вирішення питання про можливість тимчасового виїзду дитини за кордон можливо і без проведення судово-медичної експертизи, оскільки питання лікування не є основним, а для проведення лікарської консультації немає додаткових вимог. Крім того, у позові і в апеляційній скарзі вказано декілька цілей виїзду - консультація у лікаря офтальмолога та туризм. Просила апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

На час розгляду справи судом першої інстанції сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Доказів розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 надано не було.

Згідно з довідкою КП «Бар-Благоустрій» від 28 серпня 2019 року №573 ОСОБА_2 разом із сім`єю у складі дружини ОСОБА_1 , сина ОСОБА_4 , 2011 року народження та сина ОСОБА_3 , 2004 року народження зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Відповідно до Акта обстеження умов проживання складеного представниками Сектору опіки та піклування Служби у справах дітей РДА, РЦССДМ, та сектору сім`ї, молоді та спорту РДА від 12 вересня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , діти ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 Комісією встановлено, що чоловік з дружиною перебувають у стадії розлучення, стосунки між ними напружені, в зв`язку з чим вони не можуть дійти згоди щодо необхідності лікування сина ОСОБА_4 за кордоном. В ході бесіди з малолітнім ОСОБА_4 з`ясовано, що він має однакову прихильність до кожного з батьків і висловив бажання, щоб батьки помирилися і всі вони разом жили із страшим братом.

Сторонами не заперечується, що старший син подружжя ОСОБА_3 , 2004 року народження, на даний час проживає в Італійській Республіці за нотаріально посвідченою згодою обох батьків на виїзд дитини за кордон на довгостроковий період.

В матеріалах справи наявна роздрукована фотокопія, за змістом якої в Centro di medicina (Treviso) на 27 травня 2019 року о 15 год 45 хв був заброньований запис до спеціаліста-окуліста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

Як видно з фотокопій історії заявок бронювання авіквитків, та руху коштів по картковому рахунку, на 26 травня 2019 року ОСОБА_1 було заброньовано авіаквитки сполученням Київ-Венеція на своє ім`я та ім`я ОСОБА_2 , частину коштів за які було повернуто (а.с. 16-17).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного хворого №15158 ТОВ Медичний центр «Офтальмологічна клініка проф. Сергієнка» від 03 липня 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народження отримав вибухову травму ока, внаслідок чого дитині встановлено діагноз: проникаюче ураження рогівки з випадінням райдужки. Гіфема. Посттравматичний іридоцикліт. Ускладнена катаракта. Було проведено оперативне лікування в ІОХІТТ ім. Філатова. За результатами чергового профілактичного огляду рекомендовано з метою можливої кератопластики звернення в клініки Європи за можливістю батьків (зокрема Centro di medicina, Італія) (а.с. 15).

Відповідно до довідки Управління соціальної політики Барської районної державної адміністрації від 29 липня 2019 року №1163 ОСОБА_1 відповідно до Закону України №2109-ІІІ від 16.11.2000, отримує допомогу на дитину -інваліда ОСОБА_4 , 2011 року народження, та надбавку на догляд (а.с. 20).

Згідно з висновком офтальмолога Медичного центру «Подільський центр зору» від 30 серпня 2019 року за результатами огляду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хірургічне лікування лівого ока (в тому числі кератопластика) не показані (а.с. 36).

Спірні правовідносини виникли з виїзду неповнолітньої дитини за кордон для лікування за відсутності згоди іншого з батьків.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 відступила від правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17 та сформулювала правову позицію, згідно з якою тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Під час вирішення справ у спорах про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, повинні бути безпосередньо досліджені питання щодо країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній країні в кожному конкретному випадку. Надання дозволу на виїзд дітей до невизначених країн та без визначення його початку й закінчення позбавить можливості, того з батьків, хто не надає відповідну згоду на виїзд, бути обізнаним про місцезнаходження дитини, строк та мету поїздки.

ОСОБА_1 позовні вимоги про надання дозволу на виїзд сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди і супроводу батька ОСОБА_2 , обґрунтовувала необхідністю лікування дитини в Італійській Республіці та визначила часовий проміжок з 23 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Твердження позивача, що свої вимоги вона обґрунтовувала не лише необхідністю лікування дитини, а й проведенням консультацій лікарів, відвідин бабусі та туристичною метою, не відповідають обставинам справи, оскільки за змістом позовної заяви, яка надійшла до Барського районного суду 08 серпня 2019 року позивач інших підстав, ніж лікування сина ОСОБА_4 не наводила.

Лише у відповіді на відзив від 19 вересня 2019 року ОСОБА_1 доповнила підстави позову щодо виїзду дитини за кордон необхідністю відвідин бабусі ОСОБА_8 , яка є громадянкою Італії та туристичною метою (а.с. 44), а також ці підстави були зазначені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Проте, відповідно до ч.3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Статтею 189 ЦПК України встановлено, що завданнями підготовчого провадження є 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як видно з матеріалів справи підготовче засідання було закінчене на підставі ухвали Барського районного суду Вінницької області від 06 вересня 2019 року.

Тобто позивач ОСОБА_1 доповнила підстави позову уже після закінчення підготовчого засідання, а тому суд першої інстанції правомірно не прийняв доповнення підстав позову та розглянув справу в межах заявлених у позовній заяві позовних вимог.

Також позивач ОСОБА_1 чи її представник жодного разу у судові засідання не з`являлися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, письмові заяви по суті розгляду справи про зміну чи уточнення позовних вимог у встановлені процесуальні строки не подавали, розпорядившись таким чином власними процесуальними правами.

З цих підстав колегією суддів не приймаються до уваги доводи позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не дослідив інші підстави виїзду дитини за кордон, як такі на які ОСОБА_1 не посилалася і не обґрунтовувала у своїх позовних вимогах.

Щодо наведених ОСОБА_1 підстав звернення з таким позовом, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши їм належну юридичну оцінку, виходячи з найкращих інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона разом з молодшим сином ОСОБА_4 проживає окремо від відповідача, що дитина перебуває на її утриманні, що відповідач не бере жодної участі у житті дитини, його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток.

Ці твердження позивача спростовані наявними доказами у справі: довідкою КП «Бар-Благоустрій» від 28 серпня 2019 року №573 та Актом обстеження умов проживання складеного представниками Сектору опіки та піклування Служби у справах дітей РДА, РЦССДМ, та сектору сім`ї, молоді та спору РДА від 12 вересня 2019 року.

Також у своїх заявах по суті справи та з процесуальних питань позивач безпосередньо зазначала свою адресу для направлення кореспонденції - АДРЕСА_1 , що підтверджує, що сторони разом з малолітнім сином проживають за однією адресою.

Щодо заявленої мети виїзду дитини - лікування в клініці Італії, а саме проведення кератопластики, то згідно з наданою позивачем випискою із медичної карти амбулаторного хворого №15158 ТОВ Медичний центр «Офтальмологічна клініка проф. Сергієнка» від 03 липня 2019 року, категоричний висновок про необхідність проведення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хірургічного втручання відсутній, а міститься лише рекомендація звернення в клініки Європи для вирішення питання про можливу кератопластику.

Водночас згідно з висновком офтальмолога Медичного центру «Подільський центр зору» від 30 серпня 2019 року за результатами огляду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хірургічне лікування лівого ока (в тому числі кератопластика) не показані.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що метою виїзду дитини першочергово є проведення консультацій з лікарями Італії, тоді як рішення про проведення хірургічного втручання буде прийнято обома батьками за результатами таких обстежень не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки такі твердження є фактичною зміною підстав позову з урахуванням того, що мету поїздки позивач самостійно чітко визначила у позовній заяві - саме лікування, а не проведення консультацій.

У питаннях забезпечення дитині належного фізичного та духовного розвитку, зокрема прийняття рішень щодо лікування дитини, суд не може заміняти собою батьків, на яких покладається відповідальність за життя та здоров`я дитини і прийняття відповідних рішень щодо необхідності проведення лікування.

У даному випадку, з урахуванням предмету та підстав позову, суд повинен з`ясувати чи доведено позивачем, який звертається з відповідною вимогою, за наявності заперечень іншого з батьків, мету тимчасового виїзду дитини за кордон - лікування у зазначений часовий проміжок, з урахуванням обґрунтувань позову, що такий виїзд буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Як встановлено по справі відповідач ОСОБА_2 , який проживає разом з позивачем та малолітнім сином та в рівній мірі забезпечує йому нормальний фізичний і духовний розвиток заперечує не лише щодо виїзду дитини за кордон, а й щодо необхідності проведення хірургічного втручання дитині, про яке заявляє позивач.

Щодо клопотання відповідача, заявленого у відзиві на апеляційну скаргу, про призначення судово-медичної експертизи з метою визначення доцільності проведення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хірургічного втручання, то в силу ст. 367 ЦПК України таке клопотання відповідачем у суді першої інстанції не заявлялося, а тому не може бути задоволене апеляційним судом.

З урахуванням досліджених доказів у справі у їх сукупності та взаємозв`язку ОСОБА_1 не надано беззаперечних доказів необхідності лікування сина ОСОБА_4 - проведення кератопластики в клініці Італійської Республіки.

Також позивачем не надано підтверджень, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, що в клініці Італійської Республіки заплановані будь-які обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язані з його травмою, проведення його госпіталізації та лікування у проміжок часу з 23 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Докази наявності запису на консультацію до лікаря-окуліста відносяться до дати 26 травня 2019 року, тобто до часу звернення ОСОБА_1 з відповідним позовом, будь-які інші докази домовленостей з будь-якою клінікою Республіки Італії про лікування ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позивачем не доведено і суд не знайшов підтверджень, що якнайкращим інтересам ОСОБА_4 буде відповідати виїзд за кордон з метою лікування в проміжок часу з 23 вересня 2019 року по 31 жовтня 2019 року.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що відмова відповідача на надання дозволу на виїзд за кордон зумовлена метою дошкулити їй і спрямована на маніпулювання дитиною на шкоду інтересам сина.

Водночас, колегія суддів доходить висновку, що неодноразове доповнення ОСОБА_1 поза межами процесуальних строків підстав для виїзду дитини за кордон, зумовлені реакцією на заперечення відповідача щодо позовних вимог з метою наведення якомога більшої кількості обставин, які втім не були першочерговою і єдиною підставою позовних вимог.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун