ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1828/18 Номер провадження 22-ц/814/184/19Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене в порядку спрощеного провадження під головуванням судді Андрущенко-Луценко С.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

21 серпня 2018 року ПАТ «ВіЕйБіБанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ«ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, у якому просив стягнути з відповідачки 400 гривень, сплачених за договором оренди приміщення, оскільки відповідачем не було надано відповідного акту за листопад 2014 року.

Підстави позову вмотивовував тим, що 01 серпня 2012 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди №1 від 01 серпня 2012 року, згідно якого відповідачем було передано в тимчасове користування частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 м2, розташованою за адресою: Полтавська обл., м.Миргород, вул. Робітнича, 2. Обєкт оренди використовувався для встановлення та експлуатації одного банкомату для обслуговування державних карток міжнародних платіжних систем.

22 травня 2015 року сторонами підписано акт приймання-передачі Предмету оренди, відповідно до якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» передав, а ОСОБА_4 прийняла вищезазначений обєкт оренди.

Відповідно до п.3.8 ст.3 Договору оренди від 01 серпня 2012 року, у кінці кожного місця орендодавець надає орендарю акти виконаних робіт.

16 травня 2016 року ПАТ «ВіЕйБІ Банк» звернувся з вимогою надати підтвердження наданих послуг за листопад 2014 року, додавши до вимог два екземпляри акту взаєморозрахунків, з яким відповідач погодився про що свідчить підпис ОСОБА_4.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «»ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним зясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що відповідно до Договору оренди у кінці кожного місяця Орендодавець надає Орендарю акти виконаних робіт. Відповідачем не надано Акту по оренді приміщення за листопада 2014 року, але оплата коштів в сумі 400,00 гривень була здійснена, внаслідок чого вказана сума підлягає поверненню.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що в свою чергу, відповідно до норм ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року позивач ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та відповідач ОСОБА_4 уклали договір оренди №1 (а.с.4), за яким орендодавець зобовязувався передати орендарю в тимчасове користування нерухоме майно, частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Миргород, вул.Робітнича,2, а орендар за користування обєктом оренди сплачує орендодавцю орендну плату у встановлений договором термін.

Відповідно до п.1.6 вищезазначеного договору, строк оренди становить один рік з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. П.6.4. передбачено, якщо сторони по закінченню строку договору вказаного у п.1.6 не виявлять бажання припинити співпрацю в рамках даного договору (шляхом повідомлення іншої сторони за десять днів по закінченню строку договору), договір вважається пролонгованим на такий же термін.

На виконання умов вищезазначеного договору орендодавець ОСОБА_4 передав, а орендар ПАТ «ВіЕйБі Банк» прийняв у платне тимчасове користування нерухоме майно: частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Миргород, вул.Робітнича,2, що підтверджується актом прийому-передачі від 01 серпня 2012 року (а.с.6).

Позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» установив на орендованій площі банкомат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення орендодавцем ОСОБА_4 умов договору оренди від 01 серпня 2018 року, а також пропущено строк позовної давності для звернення з цим позовом.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном, як передбачено ч. 1 ст. 762 ЦК України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Ч.1 ст.764 ЦК України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За умовами п.7.1. договору оренди № від 01.08.2012 року передбачено, що у кінці кожного місяця орендодавець надає орендарю акти виконаних робіт.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2015 року орендар повернув, а орендодавець прийняв з тимчасового користування нерухоме майно: частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Миргород, вул.Робітнича, 2, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 01 серпня 2018 року (а.с.7). Сторони засвідчили про відсутність взаємних претензій.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за договором №1 від 01 серпня 2016 року ОСОБА_4 отримала від ПАТ «ВіЕйБІБанк» плату за користування орендованим приміщенням за листопад 2014 року у розмірі 400 грн. 17 листопада 2014 року (а.с.8).

Таким чином, згідно умов укладеного між сторонами договору оренди, орендодавець ОСОБА_4 у період з 01 серпня 2012 року по 22 травня 2015 року надавала в оренду ПАТ «ВіЕйБі Банк» частину приміщення, на якій орендар розмістив банкомат.

Позивачем не надано жодних доказів у підтвердження того, що у листопаді 2014 року відповідачем не були виконані умови договору оренди. Банкомат ПАТ «ВіЕйБі Банк» у цей період не вилучався.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що позивачем не надано жодних доказів порушення ОСОБА_5І, умов договору оренди, та вважає такі висновки законними і обгрунтованими.

Поряд з цим, вбачається, що у мотивувальній частині рішення суду, встановивши відсутність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції також, як підставу для відмови у задоволенні позову вказав пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 28).

Пленум ВСУ у абз 3 п. 11 Постанови «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 20009 року розяснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції залишив вказане поза увагою, відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» з двох підстав, чим допустив порушення норм процесуального права.

Тому, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з позовом, слід виключити з мотивувальної частини рішення.

Допущені порушення не впливають на правильність висновків місцевого суду щодо вирішення спору по суті, і є підставою лише для зміни судового рішення..

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач.

Сама по собі відсутність акту виконаних робіт не доводить факту невиконання орендодавцем договору та не може бути підставою для стягнення з відповідача ОСОБА_4 сплаченої у листопаді 2014 року орендної плати позивачем.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду грунтуються на дійсних обставинах справи та є обґрунтованими. Позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені ним позовні вимоги.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з позовом.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення з підстав, на які апелянт не посилався, і доводи апеляційної скарги не були доведені, судові витрати, повязані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з позовом.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене в порядку спрощеного провадження під головуванням судді Андрущенко-Луценко С.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

21 серпня 2018 року ПАТ «ВіЕйБіБанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ«ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, у якому просив стягнути з відповідачки 400 гривень, сплачених за договором оренди приміщення, оскільки відповідачем не було надано відповідного акту за листопад 2014 року.

Підстави позову вмотивовував тим, що 01 серпня 2012 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір оренди №1 від 01 серпня 2012 року, згідно якого відповідачем було передано в тимчасове користування частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 м2, розташованою за адресою: Полтавська обл., м.Миргород, вул. Робітнича, 2. Обєкт оренди використовувався для встановлення та експлуатації одного банкомату для обслуговування державних карток міжнародних платіжних систем.

22 травня 2015 року сторонами підписано акт приймання-передачі Предмету оренди, відповідно до якого ПАТ «ВіЕйБі Банк» передав, а ОСОБА_4 прийняла вищезазначений обєкт оренди.

Відповідно до п.3.8 ст.3 Договору оренди від 01 серпня 2012 року, у кінці кожного місця орендодавець надає орендарю акти виконаних робіт.

16 травня 2016 року ПАТ «ВіЕйБІ Банк» звернувся з вимогою надати підтвердження наданих послуг за листопад 2014 року, додавши до вимог два екземпляри акту взаєморозрахунків, з яким відповідач погодився про що свідчить підпис ОСОБА_4.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «»ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З даним рішенням не погодився позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_3 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним зясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що відповідно до Договору оренди у кінці кожного місяця Орендодавець надає Орендарю акти виконаних робіт. Відповідачем не надано Акту по оренді приміщення за листопада 2014 року, але оплата коштів в сумі 400,00 гривень була здійснена, внаслідок чого вказана сума підлягає поверненню.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що в свою чергу, відповідно до норм ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року позивач ПАТ «ВіЕйБІ Банк» та відповідач ОСОБА_4 уклали договір оренди №1 (а.с.4), за яким орендодавець зобовязувався передати орендарю в тимчасове користування нерухоме майно, частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Миргород, вул.Робітнича,2, а орендар за користування обєктом оренди сплачує орендодавцю орендну плату у встановлений договором термін.

Відповідно до п.1.6 вищезазначеного договору, строк оренди становить один рік з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. П.6.4. передбачено, якщо сторони по закінченню строку договору вказаного у п.1.6 не виявлять бажання припинити співпрацю в рамках даного договору (шляхом повідомлення іншої сторони за десять днів по закінченню строку договору), договір вважається пролонгованим на такий же термін.

На виконання умов вищезазначеного договору орендодавець ОСОБА_4 передав, а орендар ПАТ «ВіЕйБі Банк» прийняв у платне тимчасове користування нерухоме майно: частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Миргород, вул.Робітнича,2, що підтверджується актом прийому-передачі від 01 серпня 2012 року (а.с.6).

Позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» установив на орендованій площі банкомат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення орендодавцем ОСОБА_4 умов договору оренди від 01 серпня 2018 року, а також пропущено строк позовної давності для звернення з цим позовом.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном, як передбачено ч. 1 ст. 762 ЦК України, з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Ч.1 ст.764 ЦК України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

За умовами п.7.1. договору оренди № від 01.08.2012 року передбачено, що у кінці кожного місяця орендодавець надає орендарю акти виконаних робіт.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2015 року орендар повернув, а орендодавець прийняв з тимчасового користування нерухоме майно: частину нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів, загальною площею 1 кв.м., що розташоване за адресою: м.Миргород, вул.Робітнича, 2, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 01 серпня 2018 року (а.с.7). Сторони засвідчили про відсутність взаємних претензій.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за договором №1 від 01 серпня 2016 року ОСОБА_4 отримала від ПАТ «ВіЕйБІБанк» плату за користування орендованим приміщенням за листопад 2014 року у розмірі 400 грн. 17 листопада 2014 року (а.с.8).

Таким чином, згідно умов укладеного між сторонами договору оренди, орендодавець ОСОБА_4 у період з 01 серпня 2012 року по 22 травня 2015 року надавала в оренду ПАТ «ВіЕйБі Банк» частину приміщення, на якій орендар розмістив банкомат.

Позивачем не надано жодних доказів у підтвердження того, що у листопаді 2014 року відповідачем не були виконані умови договору оренди. Банкомат ПАТ «ВіЕйБі Банк» у цей період не вилучався.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що позивачем не надано жодних доказів порушення ОСОБА_5І, умов договору оренди, та вважає такі висновки законними і обгрунтованими.

Поряд з цим, вбачається, що у мотивувальній частині рішення суду, встановивши відсутність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції також, як підставу для відмови у задоволенні позову вказав пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 28).

Пленум ВСУ у абз 3 п. 11 Постанови «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 20009 року розяснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд першої інстанції залишив вказане поза увагою, відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» з двох підстав, чим допустив порушення норм процесуального права.

Тому, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду з позовом, слід виключити з мотивувальної частини рішення.

Допущені порушення не впливають на правильність висновків місцевого суду щодо вирішення спору по суті, і є підставою лише для зміни судового рішення..

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач.

Сама по собі відсутність акту виконаних робіт не доводить факту невиконання орендодавцем договору та не може бути підставою для стягнення з відповідача ОСОБА_4 сплаченої у листопаді 2014 року орендної плати позивачем.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Висновки місцевого суду грунтуються на дійсних обставинах справи та є обґрунтованими. Позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені ним позовні вимоги.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з позовом.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення з підстав, на які апелянт не посилався, і доводи апеляційної скарги не були доведені, судові витрати, повязані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення з позовом.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.А. ОСОБА_6 Карпушин