Постанова

Іменем України

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 188/1204/17

провадження № 61-40238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року у складі судді Полубана М. П. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - ПАТ «»Ідея Банк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву мотивовано тим, що 23 грудня 2011 року між ним та ПАТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № 910.12595, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у розмірі 61 198,45 грн на купівлю транспортного засобу «Богдан-211040», 2011 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 .

22 лютого 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № 910.12595.

Позивач узгодив з банком можливість дострокового погашення кредитної заборгованості, яка станом на 11 липня 2016 року становила 10 250 грн, та сплатив її у повному розмірі. Претензій щодо заборгованості до нього від банку не надходило.

Однак, незважаючи на те, що він у повному обсязі виконав умови кредитного договору з нього, на підставі виконавчого напису нотаріуса від 24 липня 2017 року за № 1156 незаконно стягуються грошові кошти на користь ПАТ «Ідея Банк» у розмірі 14 161,42 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. від 24 липня 2017 року за реєстровим номером 1156.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О. М. від 24 липня 2017 року за реєстровим номером 1156 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» 14 161,42 грн за рахунок заставного майна.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись нормами статей 88, 50, 87 Закону України «Про нотаріат», статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України в постановах № 6-141цс14, 6-27цс15, 6-887цс17, виходив із того, що між сторонами у справі існує спір про суму заборгованості, оскільки позивач вважає, що у нього відсутня заборгованість за кредитним договором, а відповідач посилається на суму заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса та у постанові ДВС про відкриття виконавчого провадження. За таких обставин видачі виконавчого листа мало передувати вирішення питання про наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед банком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що у справі існує спір про суму заборгованості, яка не була предметом дослідження під час вирішення цього спору. Оскільки необхідною умовою для видачі нотаріусом виконавчого листа є наявність безспірної заборгованості особи, то оспорюваний виконавчий документ має бути визнано таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не є законними та обґрунтованими. Банк належним чином повідомив позивача про наявність заборгованості, що підтверджується вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань від 06 червня 2017 року. Цю вимогу позивач отримав 15 червня 2017 року. Сама лише позиція позивача щодо невизнання боргового зобов`язання перед банком без надання доказів погашення заборгованості не може бути покладена в основу рішення, яким виконавчий напис нотаріуса визнається таким, що не підлягає виконанню. Оскаржуваний виконавчий документ вчинено нотаріусом відповідно до вимог статей 87-88 Закону України «Про нотаріат», пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Ідея Банк».

У вересні 2018 року цивільна справа № 188/1204/17 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Ідея Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що 23 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Ідея Банк» укладений кредитний договір № 910.12595, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 61 198,45 грн на купівлю транспортного засобу «Богдан-211040», 2011 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 . Строк дії договору - до повного виконання сторонами усіх їхніх зобов`язань.

22 лютого 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений договір застави транспортного засобу № 910.12595.

Із матеріалів справи відомо, що згідно з квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11 липня 2016 року № 0.501117659 ОСОБА_1 перерахував на рахунок отримувача ПАТ «Ідея Банк» 10 250 грн для погашення боргу за кредитним договором від 23 грудня 2011 року № 910.12595 (а. с. 11).

Згідно з виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. від 24 липня 2017 року, звернуто стягнення на транспортний засіб «Богдан-211040», 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рами) VIN- НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 22 грудня 2011 року Павлоградським ВРЕВ УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, підлягають задоволенню вимоги ПАТ «Ідея Банк» за період з 23 листопада 2016 року до 06 червня 2017 року включно у такому розмірі: 5 253,78 грн - прострочений борг; 1 349,68 грн - прострочені проценти; 21,59 грн - строкові проценти; 5 936,37 грн - пеня (за останній рік); 1 600 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 14 161,42 грн (а. с. 9).

29 серпня 2017 року державним виконавцем Петропавлівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису від 24 липня 2017 року № 1156 (а. с. 10) та прийнято рішення про звернення стягнення на спірний автомобіль.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля підлягають задоволенню вимоги ПАТ «Ідея Банк» на загальну суму 14 161,42 грн. Боржника (позивача) зобов`язано подати декларацію протягом п`яти днів з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження про доходи та майно та попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вирішуючи указаний спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вважав, що заперечення позивача проти існування заборгованості за кредитним договором від 23 грудня 2011 року № 910.12595 у зв`язку з її достроковим погашенням вказують на наявність між сторонами спору про право, а тому унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій) визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі

№ 6-887цс17.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач наголошував на відсутності заборгованості, оскільки він сплатив банку грошові кошти у розмірі 10 250 грн, необхідних для повного погашення кредитної заборгованості.

ПАТ «Ідея Банк» проти дострокового виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором заперечувало, посилаючись на зміну розміру відсоткової ставки за кредитом, з якою, в свою чергу, не погоджувався ОСОБА_1 , оскільки, на його думку, її збільшення відбулось у порушення умов договору.

Свою незгоду позивач висловив у зверненні до ПАТ «Ідея Банк», де зазначив, що ним було достроково погашена заборгованість (а. с. 29).

За таких обставин між сторонами справи наявний спір про розмір заборгованості.

Суди попередніх інстанцій дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та з урахуванням фактичних обставин справи дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності обставин, які виключають безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса.

Оскільки визначення точного розміру заборгованості не є предметом вирішення цього спору, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Аргументи ПАТ «Ідея Банк» про безспірність стягнутої за виконавчим написом нотаріуса заборгованості на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права аналогічні до змісту апеляційної скарги, були предметом розгляду апеляційним судом та зводяться до переоцінки досліджених у судовому порядку доказів, тому не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2018 року було зупинено виконання заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року до закінчення касаційного провадження підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк