ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1169/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/13238/19 за апеляційною скаргою Тернопільського міськрайонного центру зайнятості на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Грицак Р.М., повний текст якого складений 24 жовтня 2019 року, у цивільній справі за позовом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2019 року Тернопільський міськрайонний центр зайнятості звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь позивача (вул. Текстильна, 1 Б, м АДРЕСА_2 Тернопіль АДРЕСА_3 ) допомогу по безробіттю на суму 7 659 (сім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 76 копійок на розрахунковий рахунок Тернопільського міськрайонного центру зайнятості №1002, МФО 838012, банк ГУДСКУ у Тернопільській області, , а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 18 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості про надання статусу безробітного (із виплатою відповідної матеріальної допомоги), за результатами розгляду якої відповідачу надано статус безробітного. За період перебування на обліку з 18 червня 2012 року по 15 травня 2013 року відповідач отримав матеріальне забезпечення допомогу по безробіттю в розмірі 7659 грн. 76 коп. В ході проведення перевірки центром зайнятості було виявлено, що відповідач з 10 серпня 2004 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність. 22 листопада 2010 року постановою Тернопільського окружного адміністративного суду було припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1 , проте запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності на підставі вказаного рішення було здійснено 13 грудня 2018 року. Відповідач одночасно перебуваючи на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, отримуючи допомогу по безробіттю та будучи зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності не повідомив центр про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення. На вимогу центру про добровільне повернення коштів, відповідач коштів не повернув.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року у задоволенні позову Тернопільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення 7 659 (сім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 76 копійок виплаченого матеріального забезпечення допомоги по безробіттю відмовлено.

В апеляційній скарзі Тернопільський міськрайонний центр зайнятості просить скасувати рішення суду першої інстанції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/13238/19 від 21 жовтня 2019 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь позивача (вул. Текстильна, 1 Б АДРЕСА_3 ) допомогу по безробіттю на суму 7 659 (сім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 76 копійок на розрахунковий рахунок Тернопільського міськрайонного центру зайнятості №1002, МФО 838012, Держказначейська служба України, м. Київ, , а також стягнути судовий збір, посилаючись на те, що суд при розгляді справи і винесенні рішення неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, порушив або неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги Тернопільський МЦЗ зазначив, що відповідач 18 червня 2012 року звернувся до них із заявою у працевлаштуванні. В ході виконання Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, в результаті обміну інформацією між Державною службою зайнятості України та Пенсійним фондом України було виявлено, що ОСОБА_1 одночасно перебував на обліку в Тернопільському МЦЗ, отримував допомогу по безробіттю та був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності (далі СПД). Вказує, що відповідно до Протоколу №3 від 30 січня 2019 року на засіданні комісії з розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття було вирішено провести звірку інформації безпосередньо у державного реєстратора для документального підтвердження реєстрації відповідача як СПД. На підставі чого 31 січня 2019 року директором центру зайнятості було видано наказ №15 Д Про розслідування страхових випадків. В ході розслідування встановлено, що ОСОБА_1 приховав відомості про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець з 10 серпня 2004 року, що підтверджується актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 06 лютого 2019 року за №57. На підставі поданих недостовірних відомостей відповідачу надано статус безробітного, призначено та виплачено допомогу по безробіттю за період з 18 червня 2012 року по 15 травня 2013 року на суму 7 659,76 гривень. За результатами перевірки позивач склав акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття від 06 лютого 2019 року за №57 та видав наказ №30 Д від 20 березня 2019 року про повернення коштів відповідно до п.3 ст.36 ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним. Повідомлення про повернення вказаних коштів разом з копією наказу від 20 березня 2019 року №30 Д було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 20 березня 2019 року за №07047/710, проте, в добровільному порядку ОСОБА_1 вказаних коштів не повернув.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що позовні вимоги скаржника не підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, а несвоєчасне виконання посадовими особами органів державної влади щодо внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру (ЄДР) фізичних осіб-підприємців не може свідчити про умисне невиконання ним обов`язків та зловживань ними для безпідставного отримання допомоги по безробіттю. Такий висновок зроблений у Постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №458/828/16-ц та від 01 серпня 2018 року у справі №383/668/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено умислу у діях відповідача, зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у червні 2012 року до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Відповідно до статті 43 Закону України Про зайнятість населення статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Судом встановлено, що відповідно до персональної картки № НОМЕР_2 , 11 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся у Тернопільський міськрайонний центр зайнятості за допомогою у працевлаштуванні та відповідно до поданої заяви просила надати йому статус безробітного (а.с. 13).

18 червня 2012 року подав заяву про допомогу по безробіттю. Із змісту заяви вбачається, що на зворотній стороні документу заявник у графі Як суб`єкт підприємницької діяльності засновник (співзасновник) юридичних осіб, відповідач вказав відповідь не зареєстрований (а.с. 12).

Цього ж дня відповідачу надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка була припинена 29 травня 2013 року .

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України Про зайнятість населення безробіття соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

При цьому призначення вказаної допомоги по безробіттю пов`язується саме із наявністю/відсутністю роботи (праці) в особи як можливості діяти. Необхідними умовами для визнання особи безробітною і для виплати відповідної грошової допомоги, є не формальна реєстрація особи як суб`єкта підприємницької діяльності, фізичної особи - підприємця чи приватного підприємця, а реальне зайняття підприємницькою діяльністю та отримання доходу (прибутку) від такої діяльності, який необхідний людині для забезпечення її фізичного існування.

Вищевказане узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18) від 06 лютого 2019 року.

Із протоколу засідання комісії Тернопільського міськрайонного центру зайнятості з розслідування страхових випадків №3 від 30 січня 2019 року вбачається, що згідно проведеної звірки інформації Пенсійного фонду України з базою даних центру зайнятості виявлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний та одночасно був зареєстрований як приватний підприємець з 10 серпня 2004 року по 13 грудня 2018 року, про що не повідомив при реєстрації в центрі зайнятості. Комісією ухвалено рішення провести перевірку у державного реєстратора щодо отриманням відповідачем статусу фізичної особи-підприємця (а.с. 15-16).

У відповідності до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття №57 від 06 лютого 2019 року, в ході проведеної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності згідно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 06 лютого 2019 року за № з 10 серпня 2004 року по 13 грудня 2018 року (а.с. 19).

Проте, судом встановлено, що відповідно до Постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2010 року позов задоволено. Припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ). Копію постанови направлено сторонам по справі та відділу з питань державної реєстрації Тернопільської районної державної адміністрації. Постанова суду прийнята у порядку скороченого провадження виконується негайно (а.с. 41).

Відповідно до статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (у редакції, чинній станом на момент винесення Постанови Тернопільським окружним адміністративним судом від 22 листопада 2010 року про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 ) державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Державний реєстратор за відсутністю підстав для залишення документів, які подані для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи - підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності, без розгляду зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження цих документів внести до Єдиного державного реєстру запис про рішення щодо припинення нею підприємницької діяльності та передати органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування повідомлення про внесення такого запису.

Той факт, що державний реєстратор несвоєчасно вніс відповідний запис у державний реєстр, не вказує на умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків та зловживання ними для безпідставного отримання допомоги по безробіттю.

Таким чином, доводи Тернопільського міськрайонного центру зайнятості щодо повідомлення ОСОБА_1 недостовірних даних, на підставі яких було прийнято рішення про надання статусу йому безробітного, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються обґрунтованими поясненнями відповідача та Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2010 року.

Крім цього, доказування факту недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, проте, позивачем не доведено умисного факту приховування зайняття підприємницької діяльності відповідачем, оскільки в період страхових виплат по безробіттю, відповідач не займався підприємницькою діяльністю і податкової звітності за 2012-2013 роки не подавав.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського міськрайонного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді