РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2019 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В. за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, прокурора Параскевича О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Прокуратури м. Хмельницького про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування якого зазначав, що 20.05.2004 року його було затримано як підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та в подальшому взято під варту з утриманням в Хмельницькому слідчому ізоляторі. 05.05.2005 року у звязку з постановленням виправдувального вироку Хмельницьким міськрайонним судом ОСОБА_3 було звільнено з-під варти. Після скасування виправдувального вироку та направлення справи на додаткове розслідування, 21.11.2006 року ОСОБА_3 був затриманий за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 КК України.

З 18.12.2006 року відносно позивача було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з подальшим відбуванням покарання у виді, позбавлення волі, де він пробув по 03.06.2013 року. Позивач посилається на те, що кримінальна справа відносно нього в період з 20.05.2004 року по 03.06.2013 року розслідувалась органом досудового слідства, неодноразово розглядалась судами різних інстанцій та поверталась прокурору для організації додаткового розслідування за правилами Кримінально-процесуального кодексу України (редакції 1960 року). 31.08.2007 року ОСОБА_3 був засуджений вироком апеляційного суду Тернопільської області по обвинуваченню у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв. Ухвалою Верховного Суду України від 20.03.2008 року означений вирок суду було залишено без змін. Після розгляду Європейським Судом з прав людини заяви позивача (справа «ОСОБА_3 і Йонкало проти України») та постановлення 21.04.2011 року рішення у даній справі, постановою Верховного Суду України від 06.02.2012 року судові рішення по кримінальній справі були скасовані, а справу направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції. Позивач посилається на те, що за наслідками нового судового розгляду вироком Хмельницького міськрайонного суду від 03.06.2013 року він був виправданий за пред'явленими обвинуваченням та звільнений з-під варти в залі суду. Даний вирок судами вищих інстанцій залишений без змін.

Через протиправні дії працівників органу досудового слідства, прокуратури та суду він безпідставно утримувався під вартою та в місцях позбавлення волі протягом 7 років, 6 місяців та 5 днів, а незаконно перебував під слідством та судом з 20.05.2004 року по 03.06.2013 року, тобто, 8 років, 6 місяців, 12 днів. Вказує, що незаконними діями органу досудового слідства, Прокуратури Хмельницької області, яка здійснювала нагляд за слідством, та суду йому заподіяно значних матеріальних та моральних збитків. Зазначав, що ним було втрачено заробіток та інші грошові доходи за період перебування під вартою та у місцях тимчасового тримання на суму 124250 грн., його родина понесла витрати на придбання продуктів харчування, предметів повсякденного вжитку та медикаментів за час перебування під вартою на суму 75608 грн. 01 к., він поніс витрати на оплату правової допомоги в сумі 3000 грн. та поніс збитки по оплаті навчання на суму 1800 грн.

Крім того, посилався на завдання йому і моральної шкоди, яка була спричинена незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, безпідставним обвинуваченням, засудженням та незаконним утриманням під вартою і перебуванням в місцях позбавлення волі, а також протизаконним та нелюдським поводженням з ним з боку працівників міліції та слідчого ізолятора, яку він оцінює у сумі 485 261 300 грн., розмір якої визначений висновком спеціаліста-психолога від 15.07.2015року. Означена сума моральної шкоди, на думку позивача, є обґрунтованою, оскільки він був позбавлений права працювати, навчатися та жити повноцінним життям, спілкуватися з рідними та близькими, займатись вихованням своєї доньки. За вказаний період погіршилось і здоровя позивача. Крім того, просить врахувати нелюдське відношення до нього з боку працівників правоохоронних органів та працівників слідчого ізолятора, які застосовували до нього фізичне насильство, тортури та психічний тиск з метою здобуття від нього зізнання у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. А тому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з рахунку Державного бюджету України, розміщеного в Державній казначейській службі України в рахунок відшкодування заподіяної йому незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду матеріальну шкоду у сумі 211149,68 грн. та моральну шкоду в сумі 485 261 300 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області про стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратурі Хмельницької області про відшкодування матеріальної шкоди закрито.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральнушкоду в сумі 150 000 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області судовий збір у сумі по 275,60 грн. з кожного.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 липня 2016 року в рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Хмельницької області про стягнення моральної шкоди виправлено описку, вказано «Стягнути у дохід держави з Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області судовий збір у сумі по 275,60 грн. з кожного».

Постановою ОСОБА_4 Верховного Суду від 20 вересня 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області про відшкодування матеріальної шкоди про закриття провадження по справі скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

26.10.2018 року ухвалою Хмельницького міськрайонного суду справу прийнято до провадження та призначено у підготовче засідання.

Ухвалою суду 16.11.2018 року закінчено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

29.11.2019 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог згідно яких позивач просить стягнути з рахунку Державного бюджету України матеріальної шкоди кошти, в сумі 211 149. 68 грн. з яких: втрати заробітку та інших грошових доходів - 130 741.67 грн., витрати у звязку з придбанням продуктів харчування, предметів повсякденного вжитку та медикаментів - 75 608.01 грн.; витрати на оплату правової допомоги - 3 000 грн., моральну шкоду в сумі 485 261 300 грн.

Розраховуючи попередню суму матеріальної шкоди, в частині втрати заробітку та інших грошових доходів, позивач виходив з розміру мінімальної заробітної плати на момент відповідного звернення до суду.

Судом встановлено, що 20.05.2004 року ОСОБА_3 було затримано як підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 115, 187, 263 Кримінального кодексу України та взято під варту з утриманням в Хмельницькому слідчому ізоляторі. З 23.05.2004 року по 05.05.2005 року ОСОБА_3 перебував під вартою ( а.с. 100 том 1).

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2005 року ОСОБА_3 за ст. ст. 187 ч. 4, 263 ч. 1, 121 ч. 2 був визнаний невинним та виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів, міру запобіжного заходу позивачу було скасовано - звільнено з-під варти в залі суду (а.с. 70-74 т. 1).

22.11.2006 року ОСОБА_3 був затриманий у зв'язку зі скасуванням виправдувального вироку Хмельницького міськрайонного суду та поміщений в ізолятор тимчасового тримання до 23.11.2006 року ( а.с. 84, 100 том 1).

З 18.12.2006 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За вироком колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Тернопільської області від 31.08.2007 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.І ст. 263 КК України та призначено покарання відповідно до ч.І ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна (а.с. 86-101 т. 1).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «ОСОБА_3 і Йонкало проти України», яке набуло статусу остаточного 21.07.2011 року, одноголосно постановлено, що мало місце порушення ст. З Конвенції у звязку з відсутністю ефективного розслідування тверджень заявника про його катування працівниками міліції; мало місце порушення п. 1 ст. 5 Конвенції у звязку з затриманням заявника з 20 до 26 травня 2004 року, у звязку з триманням заявника під вартою з 14 жовтня 2004 року до 5 травня 2005 року та з 21 березня до 31 серпня 2007 року та з 18 до 21 грудня 2006 року, з 23 лютого до 21 березня 2007 року; мало місце порушення п.2 ст. 5 Конвенції щодо заявника; мало місце порушення п. З ст. 5 Конвенції щодо права заявника «негайно постати перед суддею», на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження»; мало місце порушення п. 4 ст. 5 Конвенції щодо заявника у звязку з відсутністю адекватної процедури судового розгляду питання законності тримання під вартою під час судового провадження; мало місце порушення п. 5 ст. 5 Конвенції щодо заявника; мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо права заявника не свідчити проти себе; мало місце порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтування рішень національних судів, якими заявника було засуджено (а.с. 166-198 т. 1).

Постановою Верховного Суду України від 06.02.2012 року вирок колегії суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області від 31.08.2007 року та ухвалу судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20.03.2008 року щодо ОСОБА_3 скасовано, справу стосовно нього направлено на новий судовий розгляд до компетентного суду першої інстанції (а.с. 110- 117 т. 1).

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

03.06.2013року ОСОБА_3М за п.п.6,12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України визнаний невинним і по суду виправданий через недоведеність його участі у вчиненні злочинів. Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 скасовано, звільнено з-під варти із залу суду негайно (а.с. 118-124 т. 1).

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 29 листопада 2013 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 03 червня 2013 року відносно ОСОБА_3М залишено без змін ( а.с. 125-129 т. 1).

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3М перебував під вартою з 20.05.2004 року по 23.05.2004 року, з 23.05.2004 року по 05.05.2005 року, з

22.11.2006року по 23.11.2006 року, з 18.12.2006 року до 01.06.2008 року, з 01.06.2008 року по 03.06.2013 року відбував покарання у колонії.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює випадки умови та поряд відшкодування шкоди.

Визначаючи розмір заробітку та інших грошових доходів, суд вважає слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати на момент відповідного звернення до суду.

Розмір відшкодування втраченого заробітку (доходу) на пряму залежить від розміру мінімальної заробітної плати, яка періодично змінюється в Україні і спрогнозувати її розмір на момент ухвалення судового рішення неможливо, а тому позивач на думку суду, обгрунтовано уточнив свої вимоги в частині розміру відшкодування втрати заробітку та інших грошових доходів, виразивши розмір такого відшкодування в тому числі і у кількості мінімальних заробітних плат.

Так, згідно заявлених позовних вимог розмір відшкодування втрати заробітку та інших грошових доходів розраховуться з врахуванням того, що такі втрати позивач зазнавав за періоди з 20.05.2004 по 05.05.2005; з 21.11.2006 по 23.11.2006 та з 18.12.2006 по 03.06.2013, коли був увязненим.

Загальний термін увязнення становить 90 місяців та 5 днів, а тому суд вважає, що розмір втрати заробітку позивачем слід розраховувати наступним чином 90 х (мінімальна заробітна плата) + (мінімальна заробітна плата : 30 х 5 днів).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629Л/ІІІ установити у 2019 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 4173 гривні: у погодинному розмірі: з 1 січня -25,13 гривні.

Суд вважає, що розмір такого відшкодування у кількості мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування в увязненні залишається сталим і відповідає 90,17 мінімальних заробітних плат.

Станом на 01.01.2019 року розрахунок суми втраченого заробітку (доходу) є наступним:

4173 грн. * 90 міс. (4 173 грн. :30 дн. * 5 дн.) = 376 265,5 грн. (триста сімдесят шість тисяч двісті шістдесят пять гривень пять копійок).

Суд приходить до висновку, що відшкодування позивачеві втраченого заробітку та інших доходів за період перебування під вартою слід здійснюватися виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленого на день вирішення справи судом.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Вартість майна визначається за цінами, на думку суду, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Тому з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 слід стягнути матеріальну шкоду у розмірі 451873,51 коп.

На підставі статей 1 та 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_3М має право на відшкодування моральної шкоди, яку слід визначати, виходячи з мінімального розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з час пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконной проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладена арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інші: процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закон; випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільний законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розмір; заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завдане громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується, що у звязку з незаконним діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, позивач був позбавлений права працювати, навчатись та жити повноцінним життям, спілкуватись з рідними та близькими, займатись вихованням своєї доньки а також те, що тривале перебування під вартою та в місцях позбавлення волі, тривалий характер моральних страждань, відношення з боку працівників правоохоронних органів.

З урахуванням викладеного вище, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Оскільки ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з 20 травня 2004 року по 29 листопада 2013 року, тобто 114 повних місяців, то розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір відшкодування моральної шкоди становить 475722 грн. (мінімальна заробітна плата - грн. X кількість місяців 114).

Безпідставним є посилання позивача та представника на висновок спеціаліста-психолога від 15.07.2015 року оскільки відповідно до положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Державу у таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно з пунктами 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги доведеність спричиненої матеріальної та моральної шкоди позивачеві суд вважає, що позивач має право на стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь матеріальної шкоди у розмірі 451873 грн.51 коп., моральної шкоди у розмірі 475722 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Суд вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.23,1176 ЦУ України, ст.1,2.3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Прокуратури м. Хмельницького про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду - - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду у розмірі 451873 (чотириста пятдесят одну тисячу вісімсот сімдесят три) грн.51 коп., моральну шкоду у розмірі 475722 (чотириста сімдесят пять тисяч сімсот двадцять дві) грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., всього стягнути 930595 (девятсот тридцять тисяч пятсот девяносто пять) грн.51 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. Стефанишин