Справа № 266/1021/19
Провадженя№ 2/266/493/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.03.2019 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбанової Н.М.,

при секретарі Макогон С.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі крім неї зареєстровані: її донька ОСОБА_3 та її колишній чоловік ОСОБА_2, який є відповідачем за даним позовом. У зазначеній квартирі відповідач зареєстрований, але фактично не проживає вже три роки з лютого 2016 року. Більше одного року відповідач не користується зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, що тягне за собою зайві витрати по оплаті комунальних послуг, особистих речей в будинку не має, місце знаходження відповідача невідомо. Просить визнати ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що їй належить квартира АДРЕСА_1, на підставі рішення суду. Вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, вони перестали мешкати разом у 2016р., розірвали шлюб у 2017 році. ОСОБА_2 з лютого 2016р. поїхав за межі України, де мешкає їй не відомо, аліменти на утримання її докері не сплачує, витрат по комунальним платежам не несе, проти постановлення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4, суду пояснила, що вона мешкає у квартирі АДРЕСА_2, ОСОБА_2 знає біля 7-8 років, вони сусіди. ОСОБА_2 десь з лютого 2016р. не мешкає у квартирі, де мешкає їй не відомо. Інколи вона заходить в гості до ОСОБА_1, речей ОСОБА_2 у квартирі не бачила.

Суд, вислухавши позивачку, допитавши свідка, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 111231837 від 22.01.2018р., квартира АДРЕСА_1, належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі рішення суду 266/4147/17, видане 07.12.2017р., час державної реєстрації 18.01.2018р. (а.с. 3-4).

Згідно інформації № 057-13.07-01252 від 19.02.2019р. наданої ЦНАП департаменту адміністративних послуг ММР, у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1, 25.09.1982р.н.; ОСОБА_2, 18.05.1971р.н.; ОСОБА_3, 23.08.2004р.н. (а.с. 5).

Відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/675/17 від 14.04.2017р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, рішення набрало законної сили (а.с. 10-11).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія І-НО №394470, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області 02.09.2004 р., ОСОБА_3 народилася 23.08.2004 р., про що зроблено відповідний актовий запис № 297. Батьки: ОСОБА_2 батько, ОСОБА_1 мати (а.с.13).

Згідно акту від 26.02.2019 року КСН «Криштальний», ОСОБА_1 та ОСОБА_3, 23.08.2004р.н., зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог лише в частини визнання ОСОБА_2 втратившим право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3, і позов задовольняє частково, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду є безумовною підставою для подальшого зняття з реєстрації.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265, 269, 279, 280, 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, втратившим право користування жилим приміщенням, квартирою № 4 у будинку 15 по пр. Будівельників в м. Маріуполі Донецької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 28.03.2019 року.

Суддя Курбанова Н. М.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_4

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_4