П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м. Київ

Справа №753/14765/15-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 20 березня 2019 року

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач ОСОБА_2

відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого суддею Сирбул О.Ф. від 19 лютого 2016 року, повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2016 року в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання незаконним та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсацію за невикористану відпустку як одинокій матері, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №753/14765/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-824/5017/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання незаконними та скасування рішення і наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку як одинокій матері, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона є інвалідом ІІІ групи як особа, що постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ої категорії, та одинокою матір'ю. З 20 травня 2009 року вона працювала на посаді головного економіста відділу стягнення споживчих кредитів та кредитних карток колекторського департаменту головного управління ризик-менеджменту в ПАТ КБ «Правекс-Банк». 12 травня 2015 року її було попереджено про зміну істотних умов праці в Товаристві з 13 липня 2015 року, зокрема про встановлення тривалості робочого часу 4 години на тиждень. 13 липня 2015 року вона була звільнена з роботи на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Звільнення проведено з порушенням трудового законодавства, оскільки вона не відмовлялася від продовження роботи. Виходячи з викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_2 просила: визнати незаконним та скасувати рішення Голови правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 10 квітня 2015 року № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «Правекс-Банк» в частині встановлення їй тривалості робочого часу 4 години на тиждень з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу та про функціональне підпорядкування начальнику відділу досудового стягнення та стягнення невеликих кредитів департаменту фінансової реструктуризації головного управління ризик-менеджменту; визнати незаконним та скасувати наказ Товариства від 08 липня 2015 року № 2652-к про її звільнення з роботи; зобов'язати відповідача поновити її на роботі на посаді головного економіста відділу стягнення споживчих кредитів та кредитних карток колекторського департаменту головного управління ризик-менеджменту з умовами праці, що були передбачені трудовим договором до прийняття вказаного рішення Голови правління ПАТ КБ «Правекс-Банк»; стягнути з Товариства на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 липня 2015 року по день поновлення її на роботі з розрахунку розміру середньоденної заробітної плати 201 грн 08 коп., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку як одинокій матері в розмірі 2 010 грн 08 коп., а також 300 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у складі судді Сирбул О. Ф. позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Голови правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 08 липня 2015 року № 2652-к. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного економіста відділу стягнення споживчих кредитів та кредитних карток колекторського департаменту головного управління ризик-менеджменту ПАТ КБ «Правекс-Банк». Стягнуто з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 012 грн 38 коп., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку як одинокій матері - в розмірі 2 010 грн 80 коп., а також - 6 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у скасуванні рішення Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» №62 від 10.04.2015 р. в частині встановлення тривалості робочого часу 4 години на тиждень з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу та про функціональне підпорядкування, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що вона була не згодна зі зміною істотних умов, яка допускається без згоди працівника тільки у випадках зміни в організації виробництва і праці, їй не було запропоновано іншу роботу, хоча вакантні посади були наявні, у зв'язку з чим нею була подана заява про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідачем їй було відмовлено. Зазначила, що оскільки її звільнення здійснено з порушенням трудового законодавства, вказане є підставою для скасування рішення Голови Правління ПАТ КБ «Правекс-Банк» №62 від 10.04.2015 р. в частині встановлення тривалості робочого часу 4 години на тиждень з оплатою праці пропорційно до відпрацьованого часу та про функціональне підпорядкування начальнику відділу досудового стягнення та стягнення невеликих кредитів департаменту фінансової реструктуризації головного управління ризик менеджменту. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати у вище вказаній частині, та постановити в цій частині нове про задоволення зазначеної вимоги.

Крім того, не погоджуючись з вказаним рішенням у повному обсязі, представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» Мельник В.В. також подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що звільнення позивача за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відбулось законно, судом першої інстанції підтверджено зміну в організації виробництва і праці, однак при відмові позивача працювати у змінених умовах праці, судом першої інстанції її поновлено на роботі, а наказ про зміну таких умов не скасовано. Крім того, зазначила, що 13.07.2015 р. в день звільнення з ОСОБА_2 проведено остаточний розрахунок, виплачено компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу. Також зазначила, що у суду першої інстанції не було підстав стягувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, а при стягненні не вірно його розраховано, оскільки повинні братись два останні календарні місяці роботи, за які позивач працювала по 4 години на тиждень, не врахована вихідна допомога при звільненні, а при виготовленні короткого тексту рішення не враховано отриману позивачем допомогу по безробіттю, яку виправлено шляхом постановлення ухвали про виправлення описки, що не може вважатись арифметичною помилкою. В частині стягнення моральної шкоди зазначила, що не наведено обґрунтування такого стягнення, не з'ясована тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача. Крім того, зазначила, що компенсація за невикористану відпустку як одинокій матері, судом також неправомірно стягнута, оскільки позивач отримала при звільненні компенсацію щодо першої дитини ОСОБА_2, 1996 р.н., відносно другої дитини ОСОБА_6, 2008 р.н., позивачем до суду надані документи, датовані після звільнення з банку, якому таких документів надано не було, судом першої інстанції не враховано, що діти від різних батьків, а розрахунок компенсації, в разі його законності, повинен здійснюватись з урахуванням праці по чотири години на тиждень а не повного робочого дня. Також зазначила, що не вказано судом першої інстанції розміру суми коштів, що підлягають негайному стягнення, що ускладнює його виконання. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати, постановивши нове рішення про відмову у задоволення позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року апеляційні скарги ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6 000 грн. на відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за невикористану відпустку скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення апеляційного суду в частині визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року апеляційні скарги ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року в частині стягнення з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору на користь держави змінено. Стягнуто з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 316 грн 93 коп. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року в частині стягнення з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь ОСОБА_2 компенсації за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнуто з ПАТ КБ «Правекс-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2019 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_2.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» про стягнення компенсації за невикористану відпустку як одинокій матері скасувано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином предметом перевірки суду апеляційної інстанції є законність та обґрунтованість рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Правекс-Банк» в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку як одинокій матері.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «Правекс-Банк» заперечувала та підтвердила, що вона отримала компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку як одинока матір тривалістю 10 днів за 2014 рік.

Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином (т.3 а.с.40), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за його відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 20 травня 2009 року ОСОБА_2 працювала на посаді головного економіста відділу стягнення споживчих кредитів та кредитних карток колекторського департаменту головного управління ризик-менеджменту в ПАТ КБ «Правекс-Банк».

04 лютого 2015 року Спостережною радою ПАТ КБ «Правекс-Банк» прийнято рішення, яким, зокрема доручено департаменту управління персоналом та організаційними змінами провести належний аналіз та вжити необхідних заходів для скорочення чисельності і штату персоналу Головного офісу та, за необхідності, відокремлених підрозділів, переведення (за згодою працівника), переміщення, перестановки (перегрупування) та зміни істотних умов праці працівників, зменшення видатків на утримання персоналу, з огляду на зміни в організації виробництва і праці, зумовлені бізнес-умовами, неприбутковістю певних продуктів та зменшенням мережі відділень.

На виконання вказаного рішення 10 квітня 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» прийняло рішення № 62 «Про проведення скорочення штату та зміну істотних умов праці для деяких працівників ПАТ КБ «Правекс-Банк»».

12 травня 2015 року ОСОБА_2 була попереджена про наступну зміну істотних умов праці з 13 липня 2015 року, а саме: про встановлення тривалості робочого часу 4 години на тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу та її функціональне підпорядкування начальнику відділу досудового стягнення та стягнення невеликих кредитів департаменту фінансової реструктуризації головного управління ризик-менеджменту.

Наказом ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 08 липня 2015 року № 2652-к ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади з 13 липня 2015 року на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці).

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 не перебуває у зареєстрованому шлюбі. В неї є дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якої у свідоцтві про народження зазначений ОСОБА_7 за його заявою.

Відповідно до пункту 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

При цьому факт отримання чи неотримання аліментів не має значення для надання відпустки.

Отже, право на додаткову відпустку мають такі одинокі матері: жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдова; жінка, яка виховує дитину без батька (в тому числі й розлучена жінка, яка виховує дитину без батька).

Bідповідно до cтатті 19 3акону України «Пpо відпустки» жінці, якa працює i має двoх або бiльше дітей вiком до 15 pоків, або дитину-інваліда, aбо яка усиновила дитинy, матері iнваліда з дитинства пiдгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини aбо інваліда з дитинства пiдгрупи А I групи, який виховує їx без матері (y тому чиcлі у pазі тривалого пeребування матері в лікувальному закладі), a також oсобі, яка взялa під опіку дитину aбо інваліда з дитинства підгрупи A I групи, чи oдному із прийомних батьків нaдається щорічно дoдаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 кaлендарних днів бeз урахування святкових i неробочих днів (cтаття 73 KЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно зі статтею 24 Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Зазначена відпустка є соціальною і надається в будь-який час календарного року, незалежно від відпрацьованого часу та часу народження дитини, до чи після. Але право на неї має лише жінка, яка працює. Тому реалізувати своє право на використання цієї відпустки вона може за умови, якщо на день початку відпустки стаж роботи в рахунок року, за який просить надати їй відпустку, тривалістю хоча б один день.

Період перебування у відпустці по догляду за дитиною не зараховується до стажу роботи, що дає право на зазначену відпустку.

Чинним законодавством не визначено строку давності, після якого працівник втрачає право на додаткові соціальні відпустки. Якщо він з якихось причин не скористався своїм правом на таку відпустку за попередній рік, чи за кілька попередніх років, він має право використати її, а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні цієї відпустки.

Таким чином, якщо працівник звільняється з роботи у відповідному році і має протягом відповідного календарного року невикористану соціальну відпустку за цей рік, йому має бути виплачена за неї грошова компанія. На новому місці роботи він не матиме права на отримання додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, оскільки така відпустка надається один раз.

Стягуючи невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2 010 грн. 80 коп., суд першої інстанції визнав право позивачки на таку компенсацію, виходячи із того, що остання є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та віднесена до категорії І, має третю групу інвалідності та є одинокою матір'ю.

Про те, суд не вказав і з яких розрахунків він виходив, визначаючи розмір компенсації за невикористану відпустку, саме 2 010 грн. 80 коп., за який період нарахована ця компенсація з огляду на те, що згідно із наказом про звільнення (т. 1 а.с. 63) та довідкою-розрахунком (т.1 а.с.64) позивачці було нараховано компенсацію за 45 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки у розмірі 6 202 грн. 80 коп. та за 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2014 рік - 1 316 грн. 40 коп.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до меморіального ордеру від 13 липня 2015 року (т.1 а.с.66) на рахунок ОСОБА_2 були перераховані кошти в сумі 10684 гривні 20 копійок, що підлягали до сплати після звільнення відповідно до індивідуального розрахункового листа (т.1. а.с.64), в яку було включено також суму компенсації за 10 днів додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2014 рік, що підтвердила в судовому засіданні позивача ОСОБА_2

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення компенсація за 10 днів додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2015 рік.

Основний документ, який регламентує порядок розрахунку суми компенсації - постанова Кабміну «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р № 100. Згідно абз. 1 п. 2 цього документа, для розрахунку суми компенсації беруть виплати за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю виплати компенсації. Таке ж правило застосовується щодо розрахунку відпускних.

Як убачається з розрахунку, наданого відповідачем, за період з липня 2014 року по червень 2015 року, що в загальній кількості складє 355 днів, позивачу ОСОБА_2 було виплачено 48932,71 коп. Таким чином середня заробітна плата за вказаний період складає 137 гривень 84 копійки. Оскільки компенсації підлягає 10 днів додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2015 рік, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1378 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства КБ «Правекс-Банк», - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану додаткову відпустку скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «Правекс-Банк» (01021 м. Київ вул Кловський узвіз, 9/2) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) компенсацію за невикористану додаткову відпустку в сумі 1378 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: А.М.Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І.Шкоріна