УХВАЛА

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 484/1703/18

провадження № 61-5304ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг,

встановив:

У квітні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»(далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищевказаним позовом і просило визнати нечинними операції від 24 грудня 2015 року по зняттю коштів (транзакції) у розмірі 9 600 грн (+384 грн комісії) з кредитної картки ОСОБА_1 та скасувати всі проценти, пеню та штрафні санкції за опротестованими операціями, які нараховані по кредитним карткам НОМЕР_1 «КартаУніверсальна GOLD» та НОМЕР_2 «Карта Універсальна GOLD» станом на день винесення рішення у цій справі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. Визнано нечинними операції від 24 грудня 2015 року по зняттю коштів (трансакції) у розмірі 9 600 грн (+ 384 грн комісії) із кредитної картки НОМЕР_1 «Карта Універсальна GOLD», випущеної ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я ОСОБА_1 Скасовано всі проценти, пеню та штрафні санкції за опротестованими операціями, які нараховані по кредитним карткам НОМЕР_1 «Карта Універсальна GOLD» та НОМЕР_2 «КартаУніверсальна GOLD». Вирішено питання розподілу судових витрат.

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, у якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі у частині вимог про визнання нечинними операцій по зняттю коштів (транзакції) із кредитної картки становить 9 984 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн * 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа у частині вимог про визнання нечинними операцій по зняттю коштів (транзакції) із кредитної картки є малозначною в силу вимог закону.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд касаційної інстанції вважає, що ця справа у частині вимог про скасування процентів, пені та штрафних санкцій за опротестованими операціями, які нараховані по кредитним карткам, є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Із урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель