Справа № 347/187/19
Провадження № 22-ц/4808/1488/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Косівського районного суду в складі судді Гордія В.І., ухвалене 30 вересня 2019 року в м. Косові Івано-Франківської області, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно заяви №б/н від 30 вересня 2016 року відповідачка отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. В порушення вимог закону та умов договору позичальник належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 14 січня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 12 163,66 грн, з яких: 123,76 грн тіло кредиту, 5 441,96 грн нараховані відсотки за користування кредитом, 5 542,53 грн пеня, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 555,41 грн штраф (процентна складова). За наведених обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 163,66 грн та судові витрати.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, додані як умови кредитного договору б/н від 30 вересня 2016 року, недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору банк не надав їй попередню інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, тим самим допустив обман споживача. Окрім того, вона не укладала із банком жодного договору про надання банківських послуг, а лише підписала анкету-заяву від 30 вересня 2016 року. Натомість, в анкеті-заяві не зазначено відсоткову ставку, період користування кредитом, розмір неустойки.

Рішенням Косівського районного суду від 30 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 30 вересня 2016 року в розмірі 123,76 грн та 1921,00 грн сплаченого судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 Визнано недійсними Умови та Правила надання банківських послуг, додані як умови кредитного договору б/н від 30 вересня 2016 року. Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь Державної судової адміністрації України 768,40 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що долучені банком до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. А отже відсутні підстави вважати, що сторони в письмовому вигляді обумовили сплату процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому суд керувався правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір є двостороннім та оплатним, де відсотки є оплатою за користування кредитом. Відповідно до положень частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, у разі не встановлення розміру процентів у договорі їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Отже, за кредитним договором основними вимогами банку до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і це є істотною обставиною при наданні коштів.

Окрім того, на думку банку, суд першої інстанції помилково врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17, оскільки такий висновок стосується інших правовідносин сторін.

Також зазначає, що в суду були відсутні підстави для визнання недійсними Умов та Правил надання банківських послуг, доданих як умови кредитного договору б/н від 30 вересня 2016 року. Згідно наданої банком копії заяви від 30 вересня 2016 року вбачається інформація про споживача, а саме: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, яка необхідна для отримання кредитної картки. Копією анкети-заяви підтверджується, що відповідачка висловила згоду на укладення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що ознайомилась і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. До матеріалів позовної заяви також долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредиту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено розмір відсоткової ставки, розміри комісій та неустойки. Тобто, підписанням Анкети-заяви позичальник приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг. А отже, при укладенні кредитного договору сторонами були досягнуті всі істотні умови. Таким чином, між банком та відповідачем укладено кредитний договір у формі договору приєднання. Крім того, ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, нею частково сплачено заборгованість, що підтверджується долученим розрахунком та випискою по картковому рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що рішення прийнято судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за повного та об`єктивного дослідження всіх доводів сторін, поданих доказів, що мають істотне значення для справи.

В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Рокетська С.В. доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Остання належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи необхідність дотримання учасниками справи процесуальних прав та обов`язків, а судом строків розгляду справи, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не вбачає.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , а тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій погодилася, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Також відповідачка у заяві підтвердила, що ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення і згідна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згідна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті банку (а.с.6).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.5) станом на 14 січня 2019 року в ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 163,66 грн, з яких: 123,76 грн тіло кредитом, 5 441,96 грн нараховані відсотки за користування кредитом, 5 542,53 грн пеня, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 555,41 грн штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 30 вересня 2016 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена (а.с. 6).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило, в тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по нарахованих процентах за користуванням кредитом.

При цьому обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині, у тому числі, щодо розміру і порядку нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 вересня 2016 року посилався і на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Як і те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах (долучених до позовної заяви) розмірах і порядку нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечувала факт ознайомлення з вказаними документами та їх підписання.

Крім того, Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Долучені для підтвердження вимог до позовної заяви Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. А також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та їх розмір, надані банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався і на Тарифи банку, однак наданий ним витяг про обслуговування кредитування кредитних карт «Універсальна» також не підписаний відповідачем.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 вересня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети.

Таким чином, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони у письмовій формі обумовили сплату процентів за користування кредитними коштами.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З огляду на вищенаведені обставини, постановляючи рішення про часткове задоволення позову банку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредит не може надаватися без сплати процентів за користування ним, а тому відповідно до положень статті 1048 ЦК України суд повинен був стягнути проценти, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже в договорі між позикодавцем та позичальником повинні обговорюватися умови щодо сплати процентів, їх розмір та порядок сплати. У разі не встановлення розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, у анкеті-заяві сторони не визначили умови щодо сплати процентів. А вимог про стягнення процентів за користування коштами (враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства) з підстав та у розмірах, встановлених, зокрема, статтею 1048 ЦК України, позивач не заявляв.

Не спроможними є доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі, не можуть бути застосовані правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року. В зазначеній постанові наводяться висновки щодо застосування норм права, які регулюють кредитні правовідносини між банківською установою та споживачем банківських послуг, що має місце у даній справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, шо судове рішення в цій частині ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно підлягає залишенню без змін.

Натомість, апеляційний суд не може погодитись із висновком місцевого суду в частині задоволення зустрічної позовної заяви.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. Ними можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказаними нормами матеріального права встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 203 ЦК України визначає такі вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочинів, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Разом з тим, правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, зокрема відсутня згода за всіма істотними умовами договору. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним, оскільки наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг не підписані позичальником, нею не прийняті, відповідно такі не порушують жодних прав ОСОБА_1 .

Тому оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо цих істотних умов, неукладені умови договору не можуть бути визнані недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги на звернув та дійшов неправильного висновку в частині часткового задоволення зустрічного позову.

За положеннями статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення місцевого суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

За змістом частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частинами шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати, понесені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 30 вересня 2019 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152,60 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 04 грудня 2019 року