справа № 381/1256/19 головуючий у суді І інстанції Соловей Г.В
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсними договорів та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі від 15 березня 2017 року на квартиру АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ЖБК «Машинобудівник»; визнати недійсним договір на придбання загальної площі житла в порядку членства в кооперативі від 14 квітня 2017 року на квартиру АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_2 та ЖБК «Машинобудівник»; визнати за позивачем право власності на квартири АДРЕСА_3 .

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив накласти арешт на квартири АДРЕСА_3 .

Заява обґрунтована тим, що між сторонами виник спір щодо правомірності набуття відповідачами права власності на вказані квартири. Враховуючи намагання сторони відповідача швидко здійснити продаж квартири, що підтверджується наявністю оголошення, розміщеного на сайті ОЛХ, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення у вказаній справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі ЖБК «Машинобудівник» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд помилково наклав арешт на майно, що не належить учаснику даного процесу. Накладаючи арешт, суд повинен був пересвідчитися чи дійсно нерухоме майно належить відповідачеві ОСОБА_2 21 лютого 2019 року квартира АДРЕСА_4 а 07 березня 2019 року квартира АДРЕСА_6 були відчужені за договорами купівлі-продажу ОСОБА_4 . Позовна заява була подана вже після продажу квартир, а тому постановленням ухвали про забезпечення позову порушено права сторонньої особи.

У поясненнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5 зазначає, що відчуження квартири відбулось з грубими порушеннями, оскільки на момент купівлі-продажу у вказаній квартирі, яка належала ОСОБА_3 , була зареєстрована малолітня дитина. Однак, все ж було здійснено купівлю-продаж квартири вже вчетверте. Тому, невжиття заходів забезпечення позову призведе до унеможливлення виконання рішення суду. Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить, зокрема, визнати за ним право власності на квартири АДРЕСА_3 . Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову зможе утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки існує реальна загроза подальшого відчуження нерухомого майна.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими такі доводи заявника, оскільки спосіб забезпечення позову у виді накладення арешту, який просить застосувати ОСОБА_1 , є співмірним з заявленими позовними вимогами та забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову про визнання права власності на нерухоме майно за позивачем.

Оскаржуючи ухвалу, ЖБК «Машинобудівник» зазначає, що заява про забезпечення позову має містити також докази належності майна, на яке просить накласти арешт заявник, відповідачу. Суд наклав арешт на майно, що не належить учаснику справи, а тому забезпеченням позову порушено права сторонньої особи, а саме ОСОБА_4 .

Однак, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки квартири є предметом даного спору і позивач просить визнати за ним право власності на них. З заперечень апелянта вбачається, що спірні квартири були продані відповідачем гр. ОСОБА_4 . У зв`язку з зазначеним, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що існує ризик відчуження квартир, що й фактично було вчинено.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

ОСОБА_4 , як власник квартир, не оскаржував ухвалу про забезпечення позову в апеляційному порядку і в матеріалах справи відсутні докази того, що він уповноважував ЖБК «Машинобудівник» представляти його інтереси у суді.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на ст. 41 Конституції України, ст. 317, 321 ЦК України, згідно з яких право власності є непорушним.

Проте, ЖБК «Машинобудівник» не є власником спірних квартир, теперішній власник не уповноважував його представляти інтереси, а, відтак, посилання відповідача на зазначені норми закону є безпідставними.

За таких обставин, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції дотримано норми процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

ЖБК «Машинобудівник» було подано додаткові письмові пояснення по справі, у яких відповідач вказує на додаткові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а саме: не доведення позивачем співмірності даного заходу забезпечення позову заявленим вимогам; відсутність вирішення питання зустрічного забезпечення; відсутність між сторонами спору. Відповідач просив врахувати їх під час ухвалення рішення у справі.

Однак, такі пояснення відповідача фактично є доповненнями до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Додаткові письмові пояснення подані відповідачем 07 листопада 2019 року, тоді як, з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року (а.с.237, Т.1), він мав право подати доповнення до апеляційної скарги до 23 вересня 2019 року включно. Відповідач не просив поновити строк для подачі доповнень до апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.