Справа № 135/1698/18
Провадження № 2/135/32/19
РІШЕННЯ

іменем України

22.07.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Волошиної Т.В.,

з участю секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту. В позовній заяві зазначив, що відповідно до свiдоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 вiд 28.09.1993, виданого згідно з рішенням виконкому Ладижинської міської ради народних депутатів вiд 01.07.1993 №160 він є власником 1/4 частки нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС у м. Ладижин про арешт майна боржника та оголошення заборони на його вiдчуження вiд 28.12.2006, винесеної при примусовому виконанні постанови б/н, виданої 12 грудня 2006 року Ладижинським міським судом Вінницької областi про накладення арешту на майно ОСОБА_1 в грудні 2006 року відповідачем було накладено арешт на належне йому нерухоме майно (без визначення конкретного майна, на все майно) та оголошено заборону на вiдчуження належного йому майна.

Відомості про арешт нерухомого майна, згідно зазначеної постанови ВДВС, було внесено до Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна 10.01.2007 за № 4335777 реєстратором Другої Тростянецької державної нотаріальної контори.

Iнформацiя про накладення арешту на все належне йому майно, зокрема, й на нерухоме майно, стала відома йому в жовтні 2018 року, коли він вирішив відчужити належну йому на праві власності 1/4 частку нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Оскільки, на даний час у нього немає нiяких боргових зобов`язань, наявність заборони на вiдчуження належного йому нерухомого майна, арешту майна, є порушенням прав власника нерухомого майна.

13.11.2018 він звернувся з письмовою заявою до вiдповідача та просив зняти арешт з належного йому нерухомого майна (без визначення конкретного майна) та припинити заборону на відчуження майна, які були внесені до Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна 10.01.2007 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його вiдчуження б/н вiд 28.12.2006, винесеної Державною виконавчою службою у м. Ладижин.

В грудні 2018 року він отримав лист відповідача №7337 вiд 28.11.2018, в якому йому повiдомлено, що на виконанні у Ладижинському міському відділі ДВС ГТУЮ у Вінницькій областi виконавчі провадження відносно нього, ОСОБА_1 не перебувають.

Також, йому було повiдомлено, що на даний час зняти арешт з належного йому рухомого та нерухомого майна відповідно до його заяви немає можливості, оскільки на виконанні в Ладижинському МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій областi відсутні виконавчі провадження.

Оскільки його права порушуються, так як він не має можливості належним чином, на власний розсуд, розпорядитися належним йому майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, тому він вимушений звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника ДВС.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/4 частки нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з копії рішення №160 від 01.07.1993, виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів та копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 28.09.1993 виконавчим комітетом Ладижинської міської ради народних депутатів.

28.12.2006 державним виконавцем державної виконавчої служби у м. Ладижин Бодачевським Р.М. було накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з забороною здійснювати відчуження майна, що йому належить, що вбачається з копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відомості про арешт нерухомого майна, згідно зазначеної постанови ВДВС, було внесено до Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна 10.01.2007 за № 4335777 Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою, що підтверджується витягом №10842799 про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

13.11.2018 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Ладижинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про зняття арешту з нерухомого майна. На дану заяву начальником Ладижинського МВ ДВС Зайком Т.В. було відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту, у зв`язку з тим, що на виконанні в Ладижинському МВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні, що вбачається з відповіді на заяву ОСОБА_1 №7337 від 28.11.2018.

Позивач в іншій спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право на користування та розпоряджання своїм майном не може.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Начальником Ладижинського МВ ДВС Зайко Т.В. відмовлено заявнику у знятті арешту в зв`язку із відсутню на виконанні у Ладижинському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті зазначеного вище майна.

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст. 258,259,263,264,265,266 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ладижинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження №б/н від 28.12.2006, винесеної державним виконавцем державної виконавчої служби у м. Ладижин Бодачевським Р.М.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Рішення складено та підписано суддею 22 липня 2019 року.

Суддя