ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9743/19 Справа № 171/72/18 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі:Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області,

Головне управління державної казначейської служби України в Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року, ухваленого суддею Семеновою Н.М. в м.Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровської області заподіяну їй моральну шкоду незаконними діями органів досудового слідства в сумі 131 429,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є потерпілою по кримінальному провадженню, яке знаходиться в Апостолівському відділу поліції Нікопольського ВП в Дніпропетровській області. Зазначені відомості внесені до ЄРДР 20 серпня 2016 року за №0001000 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що виразилося у скоєнні крадіжки золотих ювелірних виробів з її особистої оселі на загальну суму 131 429,00 грн. Вона як потерпіла мала обґрунтовану підозру щодо скоєння крадіжки з її оселі та повідомила про це працівників поліції. Але працівники поліції замість того щоб розкрити даний злочин, навпаки нацькували підозрюваного громадянина на неї, та 29.09.2017 року він накинувся на неї, погрожуючи вбивством.

Досудове слідство триває, слідчі дії не виконуються, у зв`язку з чим вона звернулась до слідчого судді зі скаргою, яка не була задоволена. Вона надала докази про підтвердження наявності на момент крадіжки працівникам поліції, але жодної реакції по проведенню розшуку її речей через ломбарди, місця скупки коштовностей, наркопритонів працівники поліції не проводили.

17 листопада 2017 року вона звернулась зі скаргою до Прокуратури Дніпропетровської області щодо бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні.

Прокуратурою області був встановлений факт бездіяльності слідчого. Але, слідчий СВ Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області відчуваючи безкарність фактично не провів жодної слідчої дії за своєю ініціативою, що свідчить про його упередженість, носить замовний характер та є зацікавленим. Така протиправна поведінка відповідачів спричинила тяжкі душевні страждання, завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні її гідності, стресі, страху. Все це забирало її сили, нерви та здоров`я.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління державної казначейської служби України в Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового слідства, у розмірі 131 429,00 грн. відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги.

Скаржник, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує на те, що ухвалою судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.01.2018 року ОСОБА_2 їй було відмовлено у відкритті провадження по справі за її позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів досудового слідства, яка була в подальшому скасована ухвалою суду апеляційної інстанції від 10 квітня 2018 року з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції, у зв`язку із чим 23.05.2018 року нею було заявлено відвід судді Семеновй Н.М., у задоволенні, якого було відмовлено і суддя, не маючи на це право продовжила розгляд справи. Також, вказує на те, що суддя, задовольнивши її клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження у відповідача-1, з невідомих причин передумала отримувати ці матеріали кримінального провадження, при цьому не винесла жодної ухвали, через що, вона повторно заявила судді відвід, який також не був задоволений. Наголошує на тому, що ухвала суду про витребування справи не була виконана, копії документів з кримінального провадження не були долучені судом до справи, що призвело к ухваленню завідомо неправосудного судового рішення.

Окрім того, позивач вказує на те, що, звертаючись до суду з позовом вона обґрунтовувала свої вимоги з посиланням на ст.1174 ЦК, тоді, як суд, відмовив їй у задоволені позову, застосувавши ст.1176 ЦК, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню і не застосував закон, який повинен був застосований, чим порушив норми матеріального права.

Скаржник наголошує на тому, що під час судового розгляду суд проігнорував її доводи, що у кримінальному провадженні, слідчим не зроблено жодної слідчої дії, незважаючи на те, що вона повідомила поліцію про особу яка викрала її майно, місце куди воно було здано на продаж, про свідка який бачив куди саме були здані її викрадені речі. Суд проігнорував той факт, що слідчим не було взагалі допитано особу, яка викрала речі, свідка, який бачив куди здавалось викрадене майно, не перевірено ломбард, не проведена дактилоскопічна експертиза, не отримана інформація про зв`язок кінцевих обладнань споживчих телекомунікаційних послуг, тобто повністю залишено поза увагою бездіяльність слідчих органів в рамках кримінального провадження по якому вона є потерпілою.

Позивач наголошує на тому, що у зв`язку із незаконними діями працівників поліції вона отримувала постійний стрес на фоні приниження з боку поліцейських, довго хворіла, отримала хронічні захворювання які виникли через психологічний тиск на неї з боку працівників поліції, на фоні постійного психологічного стресу вона частково втратила зір, про, що надала суду докази на які суд не звернув уваги. Скаржник вважає, що незаконне рішення суду першої інстанції грубо порушує її права позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області(відповідач-1), просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на вірно встановлені судом обставини, що мають значення для справи та невідповідність доводів позивача, встановленим судом обставинам справи.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що за заявою позивача ОСОБА_3 20.08.2016 року Апостолівським ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за №0001000 за ч.3 ст.185 КК України.

Органом досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, зокрема, 11.12.2017 року клопотання адвоката Кононенка О.В. про отримання тимчасового доступу до інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунаційних послуг 20.08.2016 року в період часу з 10 години 30 хвилин по 14 годину 20 хвилин, розглянуто та задоволено.

Згідно довідки Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.01.2019 року по кримінальному провадженню №0001000, зареєстрованому 20.08.2016 року в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України проведено досудове розслідування та виконано слідчі дії, а саме: проведено огляд домоволодіння в ході проведення якого виявлено та вилучено 1 слід рукавички та 1 слід пальця руки; надано доручення оперативному підрозділу ВП з метою встановлення особи (осіб), яки вчинила злочин, встановлення місця знаходження викраденого майна, встановлення свідків та очевидців вказаного злочину; допитано потерпілих; призначено судово-трасологічну експертизу; призначено судово-дактилоскопічну експертизу. Станом на теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001000 триває.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , керувався нормами статті 1176 ЦК України й виходив з того, що

позивач не надала доказів того, що їй завдано моральної шкоди працівниками поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки слідчого під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками для позивача, що позовна заява про стягнення моральної шкоди не ґрунтується на вимогах закону.

Проте з таким висновком районного суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи підтверджено, що за заявою позивача ОСОБА_3 20.08.2016 року Апостолівським ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за №0001000 за ч.3 ст.185 КК України.

Також, з матеріалів справи видно, що ініційоване позивачем кримінальне провадження тривалий час понад три роки перебуває на стадії досудового розслідування. Позивачем і її представником неодноразово оскаржувались дії та бездіяльність певних службових осіб, і відповідні судові рішення підтверджують наявність наведених позивачем обставин (а.с.7, 11,12-14).

Зокрема з відповіді заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури від 28.11.2017 №76-36-17 на звернення ОСОБА_1 видно, що у зв`язку із неефективним здійсненням досудового розслідування слідчим СВ Апостолівського ВП Нікопольського ГУ НП в Дніпропетровській області Борисовим А.О. процесуальним керівником прокуратури перед керівником органу досудового розслідування ініційовано питання щодо відсторонення слідчого від проведення досудового розлідування та призначення іншого слідчого а також направлено лист начальнику слідчого управління ГУ НП в Дніпропетровській області для вирішення питання щодо притягнення слідчого ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності (а.с.7).

З ухвали слідчого судді Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2017 року вбачається, що представник позивача ОСОБА_5 оскаржив бездільнісь слідчого щодо розгляду слідчим заявлених ним у кримінальному провадженні №0001000 клопотань, у задоволенні скарги суд відмовив, зазначивши в ухвалі, що відповідно до постанови слідчого від 11 грудня 2017 року клопотання адвоката Прокопенка О.В. про отримання тимчасового доступу до інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг 20.08.2016 в період часу з 10.00 год. до 14.20 год. розглянуті у строки визначені ст.220 КПК України, клопотання задоволено і копія постанови надіслана представнику потерпілої (а.с.11).

Із довідки про рух кримінального провадження в якій відображено всі дії здійснені в ході розслідування цього провадження, відсутні відомості про отримання тимчасового доступу до інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних, тобто, задоволене клопотання представника позивача залишено без виконання, слідчий не звертався до слідчого судді за отриманням такого дозволу.

Окрім того, з цієї довідки також вбачається, що в ході досудового розслідування проведено огляд домоволодіння, визнано потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , допитано потерпілих, допитано свідка ОСОБА_6 , призначено трасологічну та дактилоскопічну експертизи, однак встановити особу яка скоїла злочин не виявилось можливим та по кримінальному провадженню проводиться досудове слідство, остання відмітка в довідці щодо здійснення певних заходів забезпечення кримінального провадження датована жовтнем 2018 року, тоді як рішення ухвалено в серпні 2019 року (а.с.163-164). Також, довідка не містить відомостей щодо допиту свідка ОСОБА_7 , яку просила допитати потерпіла у зв`язку із розслідуванням кримінального провадження, як не містить відомостей про звернення до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей і документів (відповідно постанови слідчого про задоволення клопотання адвоката Кононенко О.В. від 11.12.2017).

Наведені вище обставини, на думку суду, апеляційної інстанції підтверджують доводи позивача про бездіяльність слідчих органів Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, які протягом тривалого строку розслідують кримінальне провадження

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди завданої бездіяльністю посадових осіб Апостолівського ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 23, 1167 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода,завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зміст ст.1174 ЦК України відповідає, також, вимогам ст.56 Конституції України, що передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Посадовими особами, мова про яких іде в ст.1174 ЦК, є не будь-які працівники державних органів та органів місцевого самоврядування, а лише ті, які віднесені до категорії посадових осіб Законом України від 16 грудня 1993 p. «Про державну службу» та Законом України від 21 травня 1997 р. «Про органи місцевого самоврядування». Так, відповідно до Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій (ст. 2).

Для настання відповідальності, передбаченої ст.1174 ЦК, необхідно, щоб посадова або службова особа завдала шкоди при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами. Такі особи наділені правом в межах своєї компетенції давати як для громадян, так і для установ, незалежно від відомчої належності чи підлеглості, вказівки правового характеру, що підлягають обов`язковому виконанню, застосувати примусові заходи і щодо громадян, які безпосередньо не підпорядковані їм по службі. До них відносяться, зокрема, народні депутати України, місцевих рад народних депутатів, сільські, селищні, міські голови, судді, народні засідателі, прокурори, слідчі, оперативний склад служби безпеки, всі працівники міліції, інспектори державних інспекцій, а також військові коменданти, начальники гарнізонів, військовий патруль, вартові на посту та інші військовослужбовці при виконанні ними обов`язків по підтриманню громадського порядку, у тому числі й військовослужбовці конвойної служби та охорони місць позбавлення волі.

Відповідно до змісту ст.1174 ЦК України, обов 'язок відшкодувати завдану шкоду перед потерпілим покладається не на посадову або службову особу, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої завдано шкоди, а на органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування. Тобто вимоги про відшкодування шкоди до осіб, які безпосередньо її завдали, не повинні пред`являтися незалежно від їх вини. Тобто має місце відповідальність органів державної влади або місцевого самоврядування без вини.

Підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення ,складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Відповідно до ст. 25 БК України, органом, уповноваженим здійснювати безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, є Казначейство України. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року за №215, визначає Державну казначейську службу України центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 згаданого Положення до завдань Державної казначейської служби України віднесено здійснення безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п.п. 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

В порядку ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, апеляційним переглядом встановлено, що у зв`язку із незаконними діями працівників поліції, позивач отримувала постійний стрес, оскільки кримінальне провадження не розслідувано протягом більш ніж трьох років, що призвело до виникнення хронічних захворювань, що підтверджено наданими позивачем медичними документами, зокрема листками непрацездатності, епікризом до історії хвороби, випискою з медичної картки стаціонарного хворого, направленням на патологогістологічне дослідження (а.с.171-177).

У позові ОСОБА_1 визначила розмір моральної шкоди в сумі 131 429 грн., що дорівнює вартості вкрадених у неї ювелірних виробів, однак колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з визначеним позивачем розміром моральної шкоди і вважає його надто завищеним.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому колегія суддів з урахуванням роз`яснень,викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, визначає його залежно від характеру та обсягу душевних та психічних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з тривалою бездіяльністю органів досудового слідства в рамках кримінального провадження по якому позивач є потерпілою, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст.2 ЦПК України, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн. буде необхідним й достатнім для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, застосуваши закон, який не підлягав застосуванню (ст.1176 ЦК України), та не застосував до правовідносин сторін норми ст.1174 ЦК України, які підлягали застосуванню, що відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн, шляхом безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді:

.