Справа №2-1053/11
Апеляційне провадження №22-ц/824/4707/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дочірний Банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дочірний Банк Сбербанк Росії», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковецька Оксана Петрівна, Національний банк України про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Свою заяву мотивував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2011 року задоволено позовПАТ «Дочірний Банк Сбербанк Росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на загальну суму 6 433 819,04 грн. та судових витрат. Рішення суду набрало законної сили, 12.07.2012 року виданий виконавчий лист та 03.08.2012 року відкрите виконавче провадження. 06.10.2015 року виконавчий документ повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення. В подальшому постанову державного виконавця від 06.10.2015 року скасовано та виконавче провадження поновлено. У зв`язку з відсутністю тривалий час інформації по даному виконавчому провадженню, банк 30.03.2018 року звернувся до відділу державної виконавчої служби з відповідним запитом, на якій йому було повідомлено, що 07.10.2015 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого листа стягувачу.

Незважаючи на те, що відділ виконавчою служби стверджує про направлення виконавчого листа стягувану, банк такого виконавчого листа, як і постанови від 07.10.2015 , не отримував.

Банк до закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання звернувся до суду із заявою про видачу його дублікату, який було отримано 12.10.2018 року, тобто після спливу строку на його пред`явлення до виконання.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати поважними причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та поновити такий строк.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року заява задоволена. Визнано поважною причину пропуску строку та поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, боржник подав апеляційну скаргу, в який зазначає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню як необґрунтована. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не досліджено і не надано належної оцінки доказам, представленим заявником на підтвердження поважності причин пропущення строку, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Інформація про виконавчі дії по виконавчим провадженням мають загальний доступ та внесені до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, відтак банк з жовтня 2015 року міг безперешкодно з нею ознайомитись. Крім того судом не взято до уваги, що в період з лютого 2016 р. по теперішній час боржник подавав скарги на дії та рішення державного виконавця, в яких предметом розгляду є постанова від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачу, про що також було відомо банку, оскільки він приймав участь у справі в якості зацікавленої особи. Крім того не відповідає дійсності й зазначена в ухвалі обставина про прийняття 30.03.2018 було постанови про поновлення виконавчого провадження, оскільки така постанова в матеріалах виконавчого провадження відсутня.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник, вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а ухвала суду - законна та обґрунтована та така що гарантує право обов`язкового виконання судового рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 12.07.2012 року на примусове виконання рішення суду по справі №2-1053/11 був виданий виконавчий лист, який у серпні 2012 року пред`явлений до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Полтавський області до виконання. 07.10.2015 року постановою державного виконавця виконавчий лист на підставі п.2 ст.ст. 47,50 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу та направлений поштовим зв`язком на його адресу. Такі обставини повністю підтвержуються матеріалами справи. Як зазначає заявник, вказана постанова та виконавчий документ на його адресу не надходили. При цьому матеріали виконавчого провадження не містять доказів доставлення та вручення стягувану повернутого виконавчого документу, відтак колегія суддів приймає посилання щодо втрати виконавчого листа. Зазначене підтверджується ще й фактом звернення банку у травні 2018 року до суду з заявою про видачу йому дубліката в зв`язку з втратою оригіналу. Вказану заяву було задоволено, у листопаді 2018 року стягувану видано дублікат виконавчого листа.

Внаслідок видачі дубліката виконавчого листа у заявника стало питання поновлення строку для пред`явлення виконовчого документу до виконання, строк якого пропущений з поважних причин, і на думку заявника підлягає поновленню. Суд задовольнив заяву, визнав поважною причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновив строк пред`явлення його до виконання. З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. В розумінні даної норми, під поважними причинами неможливості пред`явлення виконавчого документа до виконання слід вважати лише ті причини, які не залежали від волі стягувача і які об`єктивно унеможливлювали можливість дотримання останнім встановлених законом строків.

Апелянт, звертаючись до суду вказав, що заявником не підтверджена поважність причин пропущення строку, і відсутні підстави для його поновлення, оскільки інформація про виконавчі дії по всім виконавчим провадженням мають загальний доступ та внесені до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень і банк з жовтня 2015 року міг безперешкодно з нею ознайомитись. З даним доводом колегія суддів погодитись не може, оскільки жодних доказів того, що така інформація міститься в єдиному реєстрі апелянтом не надано, крім того постанова від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документа в переліку постанов, що були внесені в межах даного виконавчого провадження до реєстру, не значиться. При цьому колегія суддів зважає на те, що питання обізнаності банку з фактом прийняття постанови про повернення виконавчого документу стягувачу не має вирішального значення по справі з огляду на наступне:

Оскільки матеріали справи не містять доказів отримання банком оригіналу виконавчого листа разом із постановою від 07.10.2015 року про повернення виконавчого документу, а також враховуючи, що банк вимушений був звертатися до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа, колегія суддів вважає доведеним сам факт втрати виконавчого документу. Жодного доказу на спростування цього матеріали справи не містять.

Згідно з ч.2 ч.1 ст. 22 Закону України „Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.1999 року) , який був чинним на момент видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явленні до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Пунктом 5 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом , строк пред`явлення який ще не минув, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Оскільки пред`явленням до виконання виконавчого документу вищевказаний строк переривається, і він починає обраховуватися з початку з часу повернення виконавчого документу стягувачу (в даному випадку з 08.10.2015 року), на час набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі №2-1053/11 ще не минув, відтак вищевказані положення закону розповсюджуютья й на дані правовідносини. Таким чином строк пред`явлення до виконання спірного виконавчого листа було збільшено до 07.10.2015 року.

Зважаючи на наведене, на час зварення банку до суду в травні 2018 року із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, строк пред`явлення його до виконання ще не був вичерпаний. В той же час з матеріалів справи вбачається, що такий дублікат виконавчого листа фактично було отримано банком вже після сплину строку пред`явлення його о виконання, що обумовлює наявність достатніх підстав для поновлення такого строку. За таких умов колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду про наявність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання в даній справі.

Окремо колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що до апеляційного суду була подана заява про застосування до даних правовідносин строку позовної давності. В той же час за своєю правовою природою строки давності до даних правовідносин не застосовуються, законом встановлені особливі строки, що регламентують дані питання, які були оцінені судом вище, відтак вказана заява до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Д.О. Таргоній

К.П. Приходько