Справа № 352/1426/19
Провадження № 22-ц/4808/1282/19
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Петрашем Юрієм Любомировичем, на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене у складі судді Хоминець М.М. 01 серпня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

19 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, вказавши заінтересованою особою ОСОБА_2 .

В заяві зазначила, що проживає по АДРЕСА_1 , а по сусідству з нею за цією ж адресою проживає ОСОБА_2 - колишній чоловік її дочки.

На даний час між колишнім подружжям тривають судові спори щодо спільного майна подружжя та стягнення аліментів, у зв`язку з чим у неї виник конфлікт з ОСОБА_2 , який неодноразово та систематично здійснював домашнє насильство по відношенню до неї, що проявлялось у діях психологічного характеру. Зокрема, це словесні образи та погрози застосування фізичного насильства, залякування з метою вплинути через неї на свою колишню дружину, яка перебуває за межами України, змусити забрати заяви щодо витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення аліментів.

Згодом, ОСОБА_2 перейшов від психологічного до фізичного насильства, яке проявилась у тому, що 19 червня 2019 року у пізню годину доби на подвір`ї біля будинку він нацькував на неї собаку породи німецька вівчарка, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження у виді численних рваних ран.

Після реєстрації кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 неодноразово словесно погрожував їй фізичною розправою та залякував її з метою відкликання нею заяви про порушення кримінальної справи. А після отруєння собаки невстановленими особами, ОСОБА_2 , вважаючи, що саме з її вини загинула собака, почав відкрито погрожувати їй та її дочці фізичною розправою.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 строком на шість місяців: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 ; 2) наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для нього місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, 4) вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, окрім як в судах.

Рішенням Тисменицького районного суду від 01 серпня 2019 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис, яким заборонено ОСОБА_2 на строк шість місяців:

- наближатися на відстань 10 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у не відомому для нього місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, окрім як в судах.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень в результаті того, що ОСОБА_2 нацькував на неї собаку породи німецька вівчарка.

Суд погодився з доводами заявника про те, що обставини здійснення заінтересованою особою відносно заявника психологічного насильства об`єктивно не передбачали присутності свідків та можливості фіксації нею протиправних дій кривдника, враховуючи обґрунтовані побоювання заявника, що такі її дії можуть спровокувати кривдника до більш радикальних та непередбачуваних дій, які можуть становити небезпеку її здоров`ю та життю, а тому заявника слід вважати постраждалою особою відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про встановлення факту домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення ним щодо заявниці насильства. А наявність зареєстрованого кримінального провадження, на його думку, жодним чином не доводить факту вчинення дій, що кваліфікуються за ч. 1 ст. 125 КК України, та інших дій, які можуть бути кваліфіковані як вчинення домашнього насильства відносно заявниці.

При цьому зазначає, що відповідно до ст. 62 Конституції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно п. 6 ч. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а пунктом 7 визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Тобто, обмежувальний припис може бути встановлений щодо особи кривдника, а в матеріалах справи відсутні докази того, що він є кривдником.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення обмежувального припису.

В судовому засіданні 04 листопада 2019 року ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Козик В.Є. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи. За клопотанням представника ОСОБА_1 розгляд справи двічі був відкладений у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника.

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

02 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 втретє подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на участь в судовому засіданні у іншій справі в Калуському міськрайонному суді.

З урахуванням визначеного статтею 371 ЦПК України строку розгляду апеляційної скарги на рішення суду та положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вимоги про застосування обмежувального припису мотивовані застосуванням до неї домашнього насильства, що полягає у діях психологічного характеру. Зокрема, це словесні образи та погрози застосування фізичного насильства, залякування з метою вплинути через неї на свою колишню дружину, яка перебуває за межами України, змусити забрати заяви щодо витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення аліментів. Крім того, ОСОБА_1 посилалась на вчинення ОСОБА_2 щодо неї кримінального правопорушення, тобто застосування ним фізичного насильства.

Судом встановлено, що заявник та заінтересована особа проживають на спільному подвір`ї у різних житлових будинках і між ними виникли неприязні відносини у зв`язку з розлученням ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_1 , між якими наявні спори щодо поділу майна та стягнення аліментів.

Також встановлено, що 21.06.2019 р. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000242 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У витягу з ЄРДР зазначено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 19.06.2019 р. близько 23 год. по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 натравив свою собаку породи «німецька вівчарка» на заявника ОСОБА_1 , внаслідок чого собака покусала ОСОБА_1 і остання отримала тілесні ушкодження. ( а.с.8)

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14, 17 ч.1 ст.1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 4 частини 2 статті 3 Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника. ( п.2 ч.1 ст.24 Закону)

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

А частиною третьою вказаної статті передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.(ч.4 ст. 26 Закону)

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

ОСОБА_1 не подала доказів щодо випадків домашнього насильства та в судове засідання для дачі пояснень щодо фактів психологічного насильства та в чому такі проявились не з`явилась.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Суд апеляційної інстанцій відхиляє як доводи вчинення ОСОБА_2 19.06.2019 року фізичного насильства щодо заявника, оскільки наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненням заявника, не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що заявник звільнена від сплати судового збору на підставі п. 121 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», яким передбачено, що судовий збір не справляється за подання заяви про видачу обмежувального припису, то витрати по оплаті судового збору в сумі 576,30 грн. за подання апеляційної скарги слід компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 01 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Стягнути у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 576,30 (п`ятсот сімдесят шість грн. 30 коп.) грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 02 жовтня 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.