Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення права користування житловим приміщенням та визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення права користування житловим приміщенням та визнання такими, що втратили право користування квартирою посилаючись на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2018 року та про право власності від 04 червня 1999 року належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . На даний час відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, виданого 25 липня 2019 року № 426346 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Оскільки позивач разом із сім`єю у 2015 році виїхала на постійне місце проживання до Росії та після прийняття спадщини має намір продати квартиру. Для укладення договору купівлі-продажу позивачу необхідно зняти з реєстрації всіх осіб, що зареєстровані в квартирі. Відповідачі не проживають у вище вказаній квартирі понад один рік без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивача в судове засідання не з`явилась, представник позивача подала заяву про слухання справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 04 червня 1999 року виданого Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_1 в рівних долях.

16 листопада 2018 року, державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В., видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого, ОСОБА_1 успадкувала після померлої матері ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04 червня 1999 року.

Згідно наданого Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/ частину вище вказаної квартири.

На підтвердження того, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , позивачем надано Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва від 25 липня 2019 року з якого вбачається. Що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 11 червня 2004 року, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 29 травня 2011 року.

З наданого акту складеного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та підтверджений майстром технічної дільниці ЖЕД-401 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 дійсно не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В ході розгляду справи було встановлено, що позивачем була допущена технічна помилка в позовній заяві, а саме не вірно зазначено номер квартири, замість. Це також підтверджується рядом документів, а саме: свідоцтвом про право власності на житло від 04 червня 1999 року, свідоцтвом про право на спадщину від 16 листопада 2018 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та іншими документами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384 грн. 20 к.

Крім того, позивачу необхідно повернути 384 грн. 20 к. судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 383, 391, 405, ЦК України, ст. ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП відсутній, адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) про усунення від права користування житловим приміщенням та визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 384 грн. 20 к. на користь ОСОБА_1 .

Повернути з Державного бюджету України 50 відсотків сплаченого судового збору сплаченого при подачі позовної заяви в розмірі 384 грн. 20 к. на користь ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 0.0..1 від 03 серпня 2019 року на р/р 6005, МФО 899998, код отримувача 38012871, банк отримувача УК у Дніпровському р-ні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2019 року.

Суддя Н.О. Яровенко