Справа № 344/1169/19
Провадження № 2/344/2278/19
У Х В А Л А

27 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.

секретаря Стефанець Г.Я.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», АКІБ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» про визнання договору № 0 від 18.12.2007 року про надання споживчого кредиту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», АКІБ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» про визнання договору № 0 від 18.12.2007 року про надання споживчого кредиту недійсним.

26 березня 2019 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить заборонити ТзОВ «Фінанс Консалтинг Захід» вчиняти будь-які дії по стягненню заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту №, укладеного 18.12.2007 року між АТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 (з додатками) до набрання законної сили рішенням в даній цивільній справі; зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №348/1828/14-ц, виданого 27.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс консалт Захід» 155074,05 грн. боргу до набрання законної сили рішенням в даній цивільній справі; зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №348/1828/14-ц, виданого 27.04.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінанс консалт Захід» 1550,74 грн. судових витрат до набрання законної сили рішенням в даній цивільній справі.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без виклику сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 Цивільного процесуального кодексу України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Так, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.ч.1-2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову Суд розуміє вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення цивільної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

В ст. 151 ЦПК України викладено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в заяві про забезпечення позову повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту позовних вимог в даній цивільній справі, Позивачем предявлено вимоги про визнання недійсним кредитного договору.

В заяві про забезпечення позову заявник просить заборонити стягувачу ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» вчиняти будь-які дії по стягненню заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а також зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 зазначено утруднення або неможливість відновлення його порушених прав в майбутньому в разі задоволення позову в даній цивільній справі.

Суд також звертає увагу на вимоги частини 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

А відповідно до ч. 10 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заявлені до застосування заходи забезпечення позову за своєю суттю є вимогами щодо зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.

В контексті зазначеного Суд звертає увагу на пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, відповідно до якого недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Суд також звертає увагу на те, що зупинення виконання судового рішення або виконавчого провадження не є способом забезпечення позову, а є заходом контролю за виконанням відповідного судового рішення. Контроль за виконанням судового рішення, ухваленого в цивільній справі, має здійснюватися виключно в порядку, визначеному ст. ст. 447-453 Цивільного процесуального кодексу України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Півень проти України», констатуючи порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

У справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на виконання рішення, яке ухвалив суд, є невідємною частиною «права на суд», та ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязанння адміністративних органів виконувати рішення. Крім того, Європейський суд констатував, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено обґрунтованих та обєктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, наявності процесуальних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на викладене Суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви Позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150,152 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», АКІБ «УкрСиббанк», ТОВ «Фінанс Консалтинг Захід» про визнання договору № 0 від 18.12.2007 року про надання споживчого кредиту недійсним, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області) шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домбровська Г.В.