Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2556/17

25 листопада 2019 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Шпитко М.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 , адвоката - Казюки І.І.,

представника відповідача ОСОБА_3 , адвоката - Зварищука В.В.,

представника Служби в справах дітей

Надвірнянської РДА Івано-Франківської області - Струк Т.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Служба в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися в суд з позовом доОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом.

Просять суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві приватної власності.

Ухвалою суду від 12.02.2018 року по даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області.

06.05.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив ухвалити рішення, яким відповідача ОСОБА_3 визнати такою, що втратила право на користування житлом, та не вирішувати по суті позовні вимоги відносно їхніх неповнолітніх дітей.

Однак, в подальшому позивач ОСОБА_1 відмовився від вказаної заяви, зазначивши, що підтримує позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 , - адвокат Казюка І.І. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили їх задоволити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просить справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 , - адвокат Зварищук В.В. в судовому засіданні позов не визнав. Заперечив щодо задоволення позову та визнання відповідача ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, такою, що втратила право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

У своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, зазначила, що позовні вимоги безпідставні, а тому просить відмовити в їх задоволенні з підстав наведених в її відзиві.

В судовому засіданні представник служби в справах дітей Надвірнянської РДА Івано-Франківської області щодо вирішення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 поклалася на розсуд суду, зазначивши, що дане рішення не повинно порушувати інтереси неповнолітніх дітей.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , - адвоката Казюку І.І., відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_3 , - адвоката Зварищука В.В., представника служби в справах дітей Надвірнянської РДА Івано-Франківської області, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.11.1994 року, яке видане згідно з розпорядженням (наказом) 09.06.1994 року за № 62, зареєстрованого 21.11.1994 року в реєстровій книзі за № 1917, Коломийським міжрайонним бюро техінвентаризації посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 в рівних частинах. Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Копія даного свідоцтва долучена до матеріалів справи (а.с.15).

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року, спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме ј частки квартири, є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається із ј частки квартири АДРЕСА_3 . Копія вказаного свідоцтва також долучена до матеріалів справи (а.с.14).

Крім того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №105743575 від 30.11.2017 року, 30.11.2017 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від цього ж числа, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ј частку квартири АДРЕСА_3 , копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.17).

Отже, як доведено в судовому засіданні, вищевказана квартира належить позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності.

Судом також перевірено, що в даній квартирі зареєстровані позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 , її неповнолітні діти - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , яка на даний час є повнолітньою, тобто відповідачі по справі, про що свідчить довідка про склад сім`ї, видана Делятинською селищною радою, Надвірнянського району, Івано-Франківської області за №2124 від 23.11.2017 року (а.с.18).

Також встановлено, що відповідачі по справі: ОСОБА_3 , її неповнолітні діти - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що на даний час досягла повноліття, не проживають в квартирі АДРЕСА_3 .

Зокрема, в судовому засіданні з`ясовано, що в червні місяці 2016 року відповідач разом з дітьми перейшла проживати до своїх родичів, за адресою: АДРЕСА_4 .

У вересні 2016 року ОСОБА_3 були подані до суду позови про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з ОСОБА_1 , позивача по даній справі, в яких вона також стверджувала, що впродовж останніх трьох місяців разом з чоловіком не проживає.

Крім того, факт непроживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_3 і на даний час підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеними депутатом Делятинської селищної ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. З даних актів вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою, проте як встановлено з пояснень сусідів, з 2016 року остання разом з дітьми переїхала проживати до своєї матері і тільки періодично поверталась на дану квартиру.

В актах також констатовано, що в жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 . Після офіційного розлучення і по даний ОСОБА_3 проживає з іншим чоловіком та дітьми на орендованій квартирі.

Також в даних актах вказано, що при перевірці депутатом перебування ОСОБА_3 по місцю реєстрації, остання була відсутня (а.с.20, 21). Наведені обставини не спростовані в судовому засіданні відповідачем та її представником.

Отже, судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності.

Доведено також і ту обставину, що в даній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , її неповнолітні діти - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що на даний час є повнолітньою, які фактично не проживають у ній без поважних причин з 2016 року. Відповідач ОСОБА_3 , як мати дітей, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню вказаної квартири впродовж зазначеного часу та не приймає участі у спільному побуті.

Таким чином, у вказаній квартирі проживають тільки позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а за відповідачами ОСОБА_3 , її неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що на даний час є повнолітньою, рахується тільки реєстрація.

Відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві на позовну заяву та під час розгляду справи в суді не заперечила ту обставину, що вона з дітьми фактично з 2016 року проживає за іншою адресою ніж зареєстрована, що дозволяє суду зробити висновок, що квартира АДРЕСА_3 , належна позивачам на праві приватної спільної часткової власності, не є для неї житлом.

Вказане також свідчить про відсутність відповідачів ОСОБА_3 , її неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що на даний час є повнолітньою, за місцем реєстрації з 2016 року, а тому вони втратили право користування даним житлом на підставі ст..ст.71, 72 ЖК України.

При вирішенні даного спору, суд застосовуючи принцип пропорційності та використовуючи силу закону зобов`язаний захистити саме право позивачів на мирне володіння власним майном, а не право відповідачів, які утримують право на майно тільки шляхом реєстрації у ньому.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , разом з неповнолітніми дітьми - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що на даний час є повнолітньою, добровільно відмовилася від житлових прав у квартирі позивачів, перейшовши проживати до своєї матері, а в подальшому на квартиру, яку орендує.

На даний час в позивачів виникла необхідність у знятті з реєстрації відповідачів.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивачів про те, що протягом тривалого часу відповідачами не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому вони втратили на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.71-72 ЖК України, ст.ст.391, 405 ЦК України, такеруючись ст.258, ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 задоволити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 05.12.2019 року.