Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9321/15-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 25 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/9321/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант-Асістанс» про відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група «Ю.БІ.АЙ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Страхова група «Ю.БІ.АЙ» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Перекупки І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 13 листопада 2012 року, близько 10 години, на перехресті вулиць Короленка-Перемоги в м. Житомирі, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ Forza AF 6854, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, здійснила наїзд на керований ним автомобіль VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1986 року випуску.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль VOLKSWAGEN Passat був пошкоджений. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 26 лютого 2014 року вартість відновлювального ремонту становить 19497 грн. 84 коп.

ОСОБА_1 зазначає, що ДТП виникла з вини ОСОБА_2 , яка не дотрималася безпечної дистанції руху, проте протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, був складений відносно нього. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2012 року матеріали адміністративної справи повернуто для доопрацювання та на підставі постанови цього ж суду від 27 квітня 2015 року провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, зазначена постанова не містить висновків суду щодо наявності його вини у даній дорожньо-транспортні пригоді.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТОВ " Гарант-Асістанс".

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 та ТОВ " Гарант-Асістанс" 19497 грн. 84 коп. на відшкодування матеріальної шкоди.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що винним у цій дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_1 , який при виїзді із другорядної дороги не надав дорогу керованому нею автомобілю ЗАЗ Forza AF 6854, який рухався по головній дорозі. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема, показами свідка, схемою ДТП та протоколом про адміністративне правопорушення.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля VOLKSWAGEN Passat була застрахована у ПрАТ " Страхова група " Ю. БІ. АЙ".

Також вказує, що внаслідок даної ДТП належний їй автомобіль був пошкоджений та на відновлення його попереднього стану вона витратила 24887 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 3 квітня 2014 року.

Окрім того, внаслідок винних дій ОСОБА_1 їй завдано моральну шкоду, розмір якої становить 10000 грн.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила стягнути із ОСОБА_1 та ПрАТ " Страхова група " Ю. БІ. АЙ" в солідарному порядку 24887 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 7 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ПрАТ " Страхова група " Ю. БІ. АЙ" на користь ОСОБА_2 24887 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1981 грн. 80 коп. за проведення трасологічної експертизи, 1144 грн. за проведення автотехнічної експертизи, та 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно послався як на докази його вини у даній ДТП на постанову Богунського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та протокол, складений відносно нього, оскільки зазначені документи не містять висновків про визнання його винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Суд не застосував до спірних правовідносин положення ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_2 впродовж п`яти років не зверталася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Окрім того, законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страхувальника та страховика перед потерпілим у разі спричинення матеріальної шкоди.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

В поданій до суду апеляційній скарзі ПрАТ " СГ "Ю. БІ. АЙ", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів на відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення,- про відмову у задоволенні позову до «ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ».

Зокрема, зазначає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження даної обставини.

Окрім того, ОСОБА_2 не зверталася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Про існування її майнових претензій товариству стало відомо лише після отримання копії ухвали про відкриття провадження у цій справі. Оскільки з моменту ДТП пройшов значний проміжок часу, автомобіль був відремонтований, страховик не мав можливості встановити обставини спричинення шкоди та її розмір.

Та обставина, що ОСОБА_2 не зверталась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також суд залишив поза увагою вимоги законодавства про те, що сума страхового відшкодування зменшується на суму франшизи.

Вирішуючи питання щодо розміру матеріальної шкоди, суд взяв до уваги акт виконаних робіт та довідку, які є неналежними доказами.

Необґрунтованим є також й висновок суду про покладення на страхувальника та страховика обов`язку солідарно відшкодувати матеріальну шкоду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновками трасологічної експертизи, автотехнічного дослідження, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями учасників ДТП, показами свідка та схемою до протоколу огляду місця ДТП.

Представник також вказує на ту обставину, що ОСОБА_2 зверталась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування у передбачені законодавством строки. Окрім того, у серпні 2015 року він, діючи в інтересах ОСОБА_2 , звертався до страхової компанії із заявою про ознайомлення з матеріалами страхової справи, проте дана заява залишена без відповідного реагування.

Таким чином, вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 та ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ" шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу та вважає обґрунтованою апеляційну скаргу ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ", оскільки матеріали справи не містять доказів наявності його вини у ДТП.

На думку представника ОСОБА_1 , суд прийшов до помилкового висновку про покладення на останнього обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня. Постанова про визнання ОСОБА_1 винним у порушенні ПДР України не була винесена, а закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Висновки судових експертиз не містять чітких відповідей на питання про те, в якому місці відбулось зіткнення транспортних засобів та хто з водіїв винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріали адміністративної справи також не є належними доказами винних дії ОСОБА_1

Представник ОСОБА_1 також зазначив, що у протоколі міститься посилання на положення ПДР, які регламентують дії водії при переїзді нерегульованого перехрестя, водночас, дана дорожньо-транспортна пригода сталася на регульованому перехресті вулиць.

Представник ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ" в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу товариства та пояснила, що ОСОБА_1 повідомив страховика про зазначену ДТП, проте страховий акт не складався, оскільки останній не визнав свою вину у дорожньо-транспортній пригоді. Від ОСОБА_2 не надходила заява про виплату страхового відшкодування.

На думку ОСОБА_2 та її представника, апеляційні скарги є безпідставними, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди доведена в порядку цивільного судочинства й відсутність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також пояснили, що своєчасно зверталися до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, проте ці заяви не були зареєстровані та не розглянуті у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ" слід задовольнити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2012 року, близько 10 години, на перехресті вулиць Короленка-Перемоги в м. Житомирі, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_2 , яка керувала належним їй автомобілем ЗАЗ Forza AF 6854, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , який був за кермом належного ОСОБА_4 автомобіля VOLKSWAGEN Passat, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водіїв була застрахована на підставі полісів обов`язкового страхування.

Так, ОСОБА_2 уклала договір страхування з ПАТ " НАСК "Оранта". Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "СГ " Ю. БІ. АЙ".

Судом також встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, був складений відносно ОСОБА_1 , який на перехресті вулиць Короленка-Перемоги в м. Житомирі, виїжджаючи із другорядної дороги, не пропустив автомобіль ЗАЗ Forza AF 6854, що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів.

Матеріали зазначеної справи містять письмові пояснення свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що водій автомобіля VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїжджаючи з вул. Короленка, не пропустив автомобіль ЗАЗ Forza AF 6854, який рухався по вул. Перемоги, внаслідок чого створив аварійну ситуацію.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2012 року справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності повернуто на доопрацювання.

24 березня 2015 року матеріали зазначеної справи повторно надійшли до суду.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 25 травня 2015 року постанову Богунського районного суду м. Житомира від 27 квітня 2015 року залишено без змін.

Згідно з висновком судового автотехнічного дослідження від 13 липня 2018 року №592/17-25 внаслідок відсутності вихідних даних неможливо встановити з технічної точки зору, чи знаходились дії водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Висновком транспортно-трасологічної експертизи від 28 лютого 2017 року №8486/16-52 встановлено, що місце зіткнення автомобілів ЗАЗ та Фольцваген знаходилось в місці, що передує початку осипу від автомобілів (позиція 7).

Також експерт зазначив, що встановити більш точно місце зіткнення в межах даного дослідження не видається за можливе, оскільки осип від автомобілів, довжиною 11,4 м, має лише прив`язку одного його краю, а саме на відстані 3,6 м від правого краю проїзної частини відносно напрямку руху автомобіля ЗАЗ перед даною ДТП. Будь-яких інших розмірних даних зазначений осип не має.

Наявна в матеріалах справи схема дорожньо-транспортної пригоди містить інформацію про те, що початок осипу від автомобілів (позиція 7, про яку зазначено у експертному висновку), був зафіксований співробітниками ДАІ у місці, розташованому на значній відстані від пішохідного переходу та світлофору, на рівні початку напрямного острівця в місці злиття (поділу, розгалуження) транспортних потоків. Отже, вказана обставина свідчить про те, що зіткнення автомобілів відбулось на значній відстані від пішохідного переходу та світлофору, у місці з`єднання транспортних потоків із доріг по вул. Короленка та Перемоги .

Таким чином, вказана обставина спростовує пояснення ОСОБА_1 про те, що зіткнення автомобілів відбулось перед регульованим пішохідним переходом, після того, як він виїхав з вул. Короленка на вул. Перемоги.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до вірного висновку про те, що винним у даній дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_1 , оскільки він порушив п.п 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху України, якими передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Разом з тим, вирішуючи даний спір, суд залишив поза увагою ту обставину, що законодавством не передбачена можливість покладення на страхувальника та страховика солідарного обов`язку відшкодувати матеріальну шкоду.

Окрім того, суд не надав оцінку тій обставині, що відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Пунктом 35.1 статті 35 даного Закону також передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 33.3 статті 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком ( а у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) представник ( працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є присічним і поновленню не підлягає.

Отже, право на отримання відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором ( полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

Закріплюючи право на отримання страхового відшкодування, законодавець зобов`язав страхувальника та іншу особу, яка має право на таке відшкодування, сприяти страховику у розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_2 , як власник пошкодженого транспортного засобу, мала право на звернення до страховика у визначений законом строк із заявою про виплату страхового відшкодування, проте таким правом не скористалась. Матеріали справи не містять доказів її звернення з відповідною заявою до ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ". Звернення ОСОБА_2 до суду із зустрічним позовом також відбулось після закінчення річного строку з моменту даної дорожньо-транспортної пригоди, пошкоджений у даній ДТП автомобіль був відремонтований.

Таким чином, відсутні підстави для покладення на ПрАТ " СГ " Ю. БІ. АЙ" обов`язку відшкодувати ОСОБА_2 матеріальну шкоду.

Оскільки зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_1 , саме він зобов`язаний відшкодувати спричинену ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 надала суду акт виконаних робіт, який свідчить про те, що протягом періоду із 17 грудня 2013 року й до 3 квітня 2014 року ФОП ОСОБА_6 були виконані ремонтні роботи, пов`язані з відновленням попереднього стану автомобіля ЗАЗ Forza AF 6854. Загальна вартість таких робіт становить 24887 грн., які були сплачені ОСОБА_2

Ставити під сумнів належність даного доказу у суду відсутні підстави, оскільки перелік ремонтних робіт узгоджується з пошкодженнями автомобіля, які були зафіксовані під час огляду транспортного засобу працівниками ДАІ.

Таким чином, із ОСОБА_1 підлягає стягненню 24887 грн.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Так, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На дотримання судом засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди також звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Отже, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 тривалий час була позбавлена можливості користуватись належним їй транспортним засобом, обгрунтовано стягнув із ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині зустрічних позовних вимог Рогової Л. Л. та розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про часткове задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група «Ю.БІ.АЙ» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 червня 2019 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , а також розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24887 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3425 грн. 80 коп. судових витрат.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 9 грудня 2019 року.

Головуюча Судді: