ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» грудня 2019 року

м. Харків

справа № 623/2936/19-ц

провадження № 22ц/818/5718/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Прості займи»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2019 року в складі судді Винниченка П.П.

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» про визнання недійсним кредитного договору.

Позовна заява мотивована тим, що в квітні 2019 року йому почали надходити дзвінки від працівників відповідача, з яких він дізнався, що ним укладено договір про надання коштів у позику з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» № НОМЕР_1 у формі заяви-анкети для отримання кредиту.

Зазначив, що наприкінці квітня 2019 року він отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» копію вказаної заяви-анкети, з якої вбачається, що кредит надано на особисті потреби у розмірі 2000,00 грн. строком на 16 днів до 06 березня 2019 року, та позичальник зобов`язаний повернути його та сплатити процент у розмірі 0 грн.

Вказав, що кредитний договір ним не підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови, визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача.

Зазначив, що у заяві-анкеті відсутній його підпис як позичальника, тобто не додержано письмову форму договору, а також відсутні відомості, що йому передавались гроші кредитодавцем, а отже договір не може вважатись укладеним.

Вказав, що дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької практики, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зазначив, що сторони не досягли однозначного розуміння щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, оскільки в договорі визначено, що розмір процентів складає 2% на день за кожен день користування кредитом, водночас також вказано, що позичальник зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 0 грн.

Крім того, положення договору про встановлення процентів в розмірі 2% на день слід визнати недійсними відповідно до законодавства про захист прав споживачів.

Вказав, що положення договору передбачають сплату штрафу у розмірі 3% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту та пені у відсотках від суми заборгованості, починаючи з першого її дня, тобто позичальник повинен сплачувати неустойку за зобов`язанням, що не є простроченим. Разом з тим, штраф і пеня є одним видом відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності.

Просив визнати договір №595 від 19 лютого 2019 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» недійсним в цілому, вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що він не підписував оспорюваний договір, в тому числі і за допомогою електронного цифрового підпису, не вчиняв дій щодо ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі, в якій укладено договір, та не приймав пропозицію щодо отримання кредиту; що матеріали справи не містять доказів перерахування йому кредитних коштів; що довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «WAYFORPAY» не є належним доказом у справі, оскільки це товариство не є учасником справи, не має повноважень на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами; що картка, вказана товариством у довідці, йому не належить, її власником вказано Monobank; що первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували часткову сплату ним коштів за кредитом, не надано; що у кредитному договорі відсутні численні істотні умови, а Умови надання та обслуговування кредитів відповідача він не підписував та з ними не погоджувався, тому вони не є складовою частиною кредитного договору; що відповідач не виконав вимоги закону щодо надання інформації споживачу; що положення договору передбачають сплату неустойки за зобов`язанням, яке ще не є простроченим, крім того, пеня за договором споживчого кредиту не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України та не може бути більше 15% суми простроченого платежу; що штраф і пеня є одним видом відповідальності, що виключає їх одночасне застосування за одне й те саме порушення; що з кредитного договору чітко не вбачається розмір відсотків за користування кредитом.

25 листопада 2019 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому посилався на те, що спірний договір укладено у електронному вигляді, алгоритм укладення якого розміщений на сайті. Факт отримання позивачем грошових коштів позивачем не заперечувався. Верифікація і додавання картки клієнтом при оформленні договору займу здійснюється за допомогою сторонньої платіжної системи «WAYFORPAY», на сторінці якої ОСОБА_1 вносив номер картки, СVV, термін дії, телефон, е-mail. Ця інформація по картці зберігається та обробляється виключно на стороні платіжної системи «WAYFORPAY». Зазначив, що права та обов`язки сторін чітко визначені Умовами надання та обслуговування кредитів, ознайомлення та погодження з якими позивач підтвердив, підписуючи договір.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для визнання кредитного договору, укладеного в електронній формі, недійсним.

Судом встановлено, що 19 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прості займи» укладено кредитний договір № 595 в режимі онлайн шляхом заповнення заяви-анкети на сайті, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на особисті потреби у розмірі 2 000,00 грн. строком на 16 днів до 06 березня 2019 року та зобов`язався його повернути та сплатити проценти у розмірі 0 грн., а при виникненні заборгованості - сплатити проценти за користування кредитом за весь період користування у розмірі 2% за кожен день користування кредитом (730% річних або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Дата початку нарахування процентів розпочинається з 19 лютого 2019 року (а. с. 10).

Також, позичальник зобов`язався сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3% за кожен день користування у межах встановленого строку кредиту та пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15 й день 5,02%, на 30 й 7,67%.

Відповідні відомості містить й паспорт споживчого кредиту, в якому, крім того, вказано, що процентна ставка є фіксованою, порядок повернення кредиту передбачає 1 платіж у розмірі 2000,00 грн. в кінці строку договору (а. с. 28-30).

Заява-анкета містить дані ОСОБА_1 , зокрема, його прізвище, ім`я та по батькові, серію та номер паспорта, дату та орган його видачі, ідентифікаційний податковий номер, адресу реєстрації та місця проживання, дату народження, номер телефону, відомості про місце роботи, щомісячний дохід та сімейний стан.

Крім того, в заяві-анкеті зазначено номер карткового рахунку, на який позичальнику перераховуватимуться кредитні кошти, перші дві цифри якого 53, останні чотири цифри - 3216.

Згідно з пунктами 4-6 заяви-анкети ОСОБА_1 підтвердив, що доступ до заповнення від його імені заяв-анкет на сайті pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua належить лише йому, ніякі інші особи не мають можливості скористатись від його імені можливістю отримання інтернет-кредиту у товаристві; всі заяви-анкети, що надходять від його імені на вказані сайти, є дійсними та надані ним особисто: всі заявки на видачу кредитних коштів на його картковий рахунок надані з його особистого мобільного телефону є дійсними та надані ним особисто.

З довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «WAYFORPAY» вбачається, що на банківську кредитну картку ОСОБА_1 перераховані кошти за кредитним договором у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується даними Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" з підтвердженням отримання на картку кредиту, останні 4 цифри номера картки отримувача - 3216, власник картки банк Monobank, категорія картки MasterCard, час запиту 19 лютого 2019 року о 16-46 год., тип транзакції P2P_Credit, спосіб оплати CARD TOKEN (а. с. 23).

Як вбачається з виписки з транзакцій Товариства з обмеженою відповідальністю «WAYFORPAY» ОСОБА_1 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» перераховані кошти в рахунок оплати за кредитним договором №595 з підтвердженням перерахування з картки оплат - останні 4 цифри номера картки отримувача 3216, власник картки банк Monobank, категорія картки MasterCard, час оплати 06 березня 2019 року о 09-26 год., сума 1,00 грн. (а. с. 27).

У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.zp.ua та bistrozaim.ua.

Пунктом 2.2. Правил про порядок надання коштів у позику визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В свою чергу, пунктом 2.1. Умов надання та обслуговування кредитів встановлено, що договір укладається шляхом акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта про укладення договору, викладеного в заяві. Договір вважається укладеним з дати акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта.

Акцептом Товариства пропозиції (оферти) клієнта про укладення договору є дії Товариства по наданню кредиту. Додатково Товариство на підтвердження факту укладання з клієнтом договору має право (але не зобов`язане) повідомити клієнта про акцепт телеграмою/листом - повідомленням/SMS - повідомленням/ листом - повідомленням на електронну пошту за адресою/номером телефону/ електронною адресою клієнта, зазначеними в заяві. При цьому договір буде вважатись укладеним з дати акцепту Товариством пропозиції (оферти) клієнта, незалежно від того, чи було передбачене цим пунктом повідомлення відправлене Товариством, а якщо таке повідомлення було відправлене Товариством - то незалежно від того, чи було таке повідомлення отримане клієнтом, або, з будь-яких причин, було отримане клієнтом пізніше зазначеного в Заяві строку (якщо в Заяві був обумовлений такий строк)».

Згідно з пунктом 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів кредит надається клієнту на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю на строк, зазначений в заяві.

Інтернет-кредит надається на підставі заяви-анкети, що розміщена на сайті pzaim.zp.ua та www.bistrozaim.ua (https://prostozaim.ua змінюється в залежності від проекту), шляхом надання заявки-анкети у відділення Товариства для надання першого кредиту та/або Інтернет-кредитів, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок клієнта за його заявами-анкетами, що заповнюється на сайті

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 оформив на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Прості займи» заяву для отримання позики у розмірі 2000,00 грн шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти.

Згідно наданого відповідачем алгоритму укладення договору за допомогою мережі «Інтернет» після подачі заявки клієнтом отримано унікальний код підтвердження оформлення позики через SМS на мобільний номер, вказаний на сайті при реєстрації, який необхідно ввести на сайті, підтвердивши подачу заявки.

Відповідачем прийнято позитивне рішення про надання кредиту та 19 лютого 2019 року через платіжну систему за допомогою Товариства з обмеженою відповідальністю «WAYFORPAY» здійснено переказ кредитних коштів в сумі 2000,00 грн на платіжну картку, вказану позичальником у заяві.

Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності доказів підписання ним договору за допомогою електронного цифрового підпису не можуть бути взяті до уваги, оскільки кредитний договір позики укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім того, як вбачається з заяви-анкети на отримання кредиту, вона містить персональні дані ОСОБА_1 , зокрема, його паспортні дані та номер картки платника податків, які відповідають копіям його паспорта та картки платника податків, що містяться в матеріалах справи (а. с. 9).

Доказів того, що ці дані внесено до анкети-заяви не ОСОБА_1 , а іншою особою, суду не надано. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів у зв`язку з укладенням кредитного договору від його імені іншою особою.

Також, матеріали справи не містять належних доказів на спростування факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн, окрім його власних пояснень.

Аргументи ОСОБА_1 щодо того, що довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «WAYFORPAY» щодо отримання ним коштів та часткового погашення заборгованості за кредитом не є належним доказом у справі, оскільки це товариство не є учасником справи, не має повноважень на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «WAYFORPAY» займається грошовим посередництвом та наданням інших фінансових послуг, що дозволяє йому забезпечувати проведення грошових розрахунків між сторонами кредитного договору. Той факт, що зазначене товариство не є учасником справи, не дає підстав вважати надані ним докази неналежними. Відомостей на спростування таких доказів, зокрема, виписки з банківської картки, яка б підтверджувала ненадходження вищевказаної суми коштів на рахунок ОСОБА_1 у день укладення договору, суду не надано.

Сам по собі факт відсутності платежів позичальника у рахунок погашення кредиту жодним чином не підтверджує неотримання ним кредитних коштів та не є підставою для визнання договору недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що за домовленістю сторін було погоджено використання аналога власноручного підпису - одноразового ідентифікатора, позичальник підписав договір та отримав кредитні кошти, дійшов обґрунтованого висновку, що сторонами укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що в договорі відсутні істотні умови, а саме: строк, у який надається кредит, умови взаєморозрахунків; строк дії договору; порядок зміни та припинення договору; права та обов`язки сторін, відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договору; тип кредиту; дані про необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту; види забезпечення; порядок зміни процентів; не визначена реальна річна відсоткова ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору; порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, порядок дострокового повернення кредиту, судова колегія також вважає необґрунтованими.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Зазначений Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частинами 1 та 2 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі, порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Зі змісту заяви-анкети на отримання кредиту від 19 лютого 2019 року вбачається, що у ній вказано відомості про сторін договору, розмір суми кредиту, процентну ставку за кожен день та річну, строк кредитування, відповідальність за порушення умов договору, зазначено, що клієнту надається фінансова послуга, а саме - короткостроковий кредит на особисті потреби.

У пункті 3.2. заяви-анкети зазначено, що договір не передбачає надання додаткових та супутніх послуг третіх осіб; пунктом 3.7. встановлено, що платні послуги інших фінансових установ не надаються.

Крім того, заявою-анкетою передбачено, що позичальник має право протягом 14 календарних днів з моменту укладення договору відкликати свою згоду на укладення договору без пояснення причин в порядку та у випадках, визначених частинами 6, 7 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів». У цьому випадку клієнт повертає Товариству суму кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані за період, починаючи із дати видачі кредиту і закінчуючи датою повернення кредиту.

Також, у заяві-анкеті зазначено, що клієнт має право на дострокове повернення кредиту.

Таким чином, підстав вважати, що між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, без яких він не може бути укладеним та виконаним, не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької діяльності, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору, є безпідставними.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Частинами 1-2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема, інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що під час укладення кредитного договору з боку товариства не надано або надано у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору, позивачем не надано.

У заяві-анкеті для отримання кредиту зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті pzaim.zp.ua та bistrozaim.ua.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття умов надання кредиту, як невід`ємних умов кредитного договору, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_1 щодо того, що Умови надання та обслуговування кредитів відповідача він не підписував та з ними не погоджувався, тому вони не є складовою частиною кредитного договору, є безпідставними.

Посилання на ті обставини, що сторони не досягли однозначного розуміння щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, оскільки в договорі визначено, що розмір процентів складає 2% на день за кожен день користування кредитом, водночас також вказано, що позичальник зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 0 грн., а також що положення договору про встановлення процентів в розмірі 2% на день слід визнати недійсними відповідно до законодавства про захист прав споживачів, судова колегія відхиляє.

Згідно частин 1, 2, 4, 5, 7, 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналізуючи положення статті 18 цього Закону слід дійти висновку, що для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Як вбачається зі змісту заяви-анкети від 19 лютого 2019 року сторонами погоджено, що при виникненні заборгованості позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом за весь період користування у розмірі 2% за кожен день користування кредитом (730% річних або 732% річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік); дата початку нарахування процентів починається з 19 лютого 2019 року.

Пунктом 1.6. Умов надання та обслуговування кредитів передбачено, що заборгованість це всі грошові суми, які належать до сплати клієнтом на користь Товариства за договором, включаючи суму кредиту, суму нарахованих процентів за користування кредитом, суму нарахованої неустойки (пені).

Отже, з дня отримання кредиту позичальник має перед товариством заборгованість, на яку нараховуються відсотки у розмірі 2% на день.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу, який був спрямований на введення споживача в оману.

Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, підстав вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, не вбачається, враховуючи, що вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у заяві-анкеті.

Розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором, з якого б вбачалось, що розмір відсотків, які він має сплатити за договором, перевищує 50% вартості кредиту, що є відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливою умовою договору, матеріали справи не містять.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що положення договору передбачають сплату штрафу у розмірі 3% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту та пені у відсотках від суми заборгованості, починаючи з першого її дня, тобто позичальник повинен сплачувати неустойку за зобов`язанням, що не є простроченим, а також одночасне застосування за одне й те саме порушення штрафу і пені призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності, не можуть бути взяті до уваги у якості підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Зазначені обставини можуть бути об`єктом оцінки суду у разі пред`явлення до ОСОБА_1 вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, однак таке питання не є предметом розгляду у цій справі.

Також, судова колегія не бере до уваги доводи позивача, що пеня за договором споживчого кредиту не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України та не може бути більше 15% суми простроченого платежу, оскільки матеріали справи не містять розрахунку заборгованості, з якого б вбачалось, що позивачу нараховано штрафні санкції у розмірі, що перевищує встановлену законом межу.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.