Провадження № 2/344/1802/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

секретаря Орнат Л.І.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась в суд із наведеним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначає, що шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року. Від шлюбу вони мають малолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з нею, та знаходиться на її утриманні. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року присуджено стягувати із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Аліментні зобовязання ОСОБА_4 не виконує, у звязку із чим у нього виникла заборгованість в розмірі 23 400 грн. Вважає розмір присуджених аліментів недостатнім для належного утримання малолітньої ОСОБА_6, оскільки є нижчим встановленого законом мінімального розміру аліментів. ОСОБА_4 є власником та керівником ПП «Ремавто», а тому може сплачувати аліменти у збільшеному розмірі. Дитина перебуває на диспансерному обліку по стану здоровя у ЛОР відділенні поліклініки з діагнозом «Хронічний тонзиліт». На її лікування позивач витрачає кошти в розмірі 500 грн. щомісячно на придбання ліків На оздоровлення та відпочинку біля моря в Іспанії не менше 30 000 грн. Також дитина потребує додаткових витрат у звязку із розвитком здібностей. На репетиторство з танців позивач витрачала протягом року 500 грн. щомісячно, що в сумі склало 6 000 грн., оплачувала Всеукраїнському союзу тхеквондо протягом двох років по 300 грн. щомісячно, витративши 7 200 грн. Оплатити половину додаткових витрат колишній чоловік відмовляється, тому розмір додаткових витрат підлягає стягненню за один рік з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 25 047 грн. 12 коп. З урахуванням невиконання ОСОБА_4 обовязку утримувати дитину просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року та стягувати з ОСОБА_4 аліменти в розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 23 400 грн., додаткові витрати на дитину в розмірі 25 047 грн. 12 коп. та пеню за несплату аліментів в сумі 280 201 грн.

Ухвалою від 28 листопада 2018 року судом замінено первісного відповідача ОСОБА_7 територіальне управління юстиції в Івано-Франківській області на належного відповідача ОСОБА_4.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву із якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково в частині збільшення розміру аліментів до 1300 грн. щомісячно. У задоволенні решти позовних вимог відповідач просить відмовити з причин недоведеності та безпідставності.

21 грудня 2018 року судом ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 25 лютого 2019 року.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені та додаткових витрат відмовити з підстав наведених у відзиві, погодились на збільшення розміру аліментів до 1300 грн.

Свідок ОСОБА_8, яка є матірю відповідача, в судовому засіданні дала покази в яких вказала, що позивачка залишила її сина, забрала дитину коли їй було 09 місяців, з того часу ОСОБА_4 опікувався дитиною, надавав їй матеріальну допомогу, купував все необхідне, оскільки позивачка не працювала. В її сина махрова ОСОБА_4 та позивачки була домовленість щодо участі батька у вихованні дитини, кожної пятниці ОСОБА_2 віддавала дитину свідку та батькові, а в понеділок забирала чи син завозив дитину до школи. На вихідних син проводив час з дочкою ОСОБА_9, вони гуляли, відпочивали разом, їздили в Буковель, на Закарпаття. Але, з весни 2018 року свідок та її син дитини не бачать, дитина не хоч бачити свою бабусю та сина, тікає від них. Всі витрати щодо утримання дитини, одяг, лікування ніс її син ОСОБА_4, також олег давав кошти на лікування свого батька. На даний час син працює в ПП Ремавто, де є єдиним працівником, інших доходів немає.

Свідок ОСОБА_10, який є другом ОСОБА_4, в судовому засіданні дав покази в яких вказав, що вони з ОСОБА_4 приятелюють, разом відпочивали з своїми дітьми. Дочка свідка спілкувалась з дочкою ОСОБА_4 ОСОБА_6, на даний час вони спілкуються, оскільки дочка ОСОБА_11 змінила номер телефону. Коли свідок з ОСОБА_4 перебували за кордоном, то свідок бачив як ОСОБА_4 купував речі для доньки, також діти разом ходили на танці. Щодо сплати ОСОБА_4 аліментів, то свідку з даного приводу нічого не відомо.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 2009 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2010 року (а.с.13).

В шлюбі народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.11).

Рішенням суду від 24 грудня 2010 року дитину залишено на проживанні з матірю.

На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року судом присуджено стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття.

ОСОБА_4 зобовязання по сплаті аліментів не виконував, у звязку із чим у нього станом на 01 вересня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 23 400 грн., що підтверджується довідкою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.15).

Як вбачається із довідки старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області станом на 20.02.2019 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Відповідачем оплачено в жовтні 2018 року 22500 грн. та в листопаді 2018 року 2900 грн. (а.с.77).

За даними довідки лікаря ОСОБА_12 б/н та б/д ОСОБА_2 знаходиться на «Д» обліку по стану здоровя у ЛОР відділенні поліклініки з діагнозом «Хронічний тонзиліт» (а.с.17).

За дослідження аналізів крові ОСОБА_6 позивач понесла витрати в розмірі 170 грн., що підтверджується копією замовлення від 08 вересня 2017 року та фіскального чеку № 2634 від 08 вересня 2017 року (а.с.20).

У травні 2016 року позивач разом із дитиною відвідували Іспанію. Згідно дубліката електронної квитанції позивач оплатила 4 026 грн. за авіапереліт (а.с.23).

Як вбачається із довідки від 25.02.2019 року, ОСОБА_4 працює в ПП «Ремавто», займає посаду директора та за період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року отримав дохід в розмірі 22 811 грн. (а.с.94).

Державна реєстрація підприємницької діяльності фізичної-особи підприємця ОСОБА_4Ю, припинена 12.02.2019 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.95).

Позивачка працює викладачем в професійному ліцеї автотранспорту і будівництва та за період з лютого 2018 року по січень 2019 року отримала доходу в розмірі 4 130 грн. 56 коп., що підтверджується довідкою про доходи від 26.02.2019 року.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

З урахуванням вказаних положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобовязаний зясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоровя.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством.

Стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки у меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини.

Розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягуваних з відповідача аліментів, оскільки останні стягуються у твердій грошовій сумі, а не частці від заробітку.

Правове значення при вирішенні даного спору має встановлення наявності або відсутності факту саме зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів (в даному випадку рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року).

Із тексту резолютивної частини рішення від 21 вересня 2011 року вбачається, що суд при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_6 виходив із того, що відповідач працює директором ПП «Ремавто». Таким чином обставина перебування у трудових відносинах відповідача з даним підприємством не являється зміною матеріального становища платника аліментів в розумінні статті 192 СК України.

За змістом ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В процесі розгляду справи позивачем не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі, який перевищує мінімальний.

При цьому визначаючи розмір аліментів у збільшеному розмірі суд бере до увагу розмір доходів сторін та потреби самої дитини.

Позов в частині збільшення розміру аліментів слід задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року до 1300 грн. щомісячно.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тому стягнення аліментів в збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 23 400 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами. Задоволення позовних вимог в цій частині призведе до подвійного стягнення аліментів.

Крім того, згідно довідки старшого державного виконавця у відповідача ОСОБА_4 відсутня заборгованість щодо сплати аліментів.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Суд вважає, що розмір понесених додаткових витрат повинен підтверджуватись документально.

В процесі розгляду справи позивачем не доведено понесення нею витрат на лікування та оздоровлення дочки, витрат на репетиторство з танців чи відвідування секції тхеквондо. Копія квитка про вартість перельоту до Іспанії не підтверджує заявлену у позові мету поїздки оздоровлення дитини.

Крім того, відповідачем надано велику кількість квитанцій, які свідчать про те, що відповідач брав активну участь в утриманні дитини та її вихованні, купував одяг, засоби гігієни, продукти харчування, іграшки та інші необхідні речі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просила суд стягнути додаткові витрати із урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Згідно ч. 4 ст. 196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобовязаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обовязок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після предявлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Позивачем не направлялась вимога відповідачу про оплату додаткових витрат, доказів понесення додаткових витрат позивачем не надано, тому вказана вимога не підлягає до задоволення.

Як вбачається із постанови ОСОБА_13 Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз'яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно розрахунку, наданого позивачем неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період за 2012-2018 роки включно складає 280 201 грн.

Враховуючи, що нарахована позивачем та судом сума неустойки (пені) за порушення відповідачем аліментних зобов'язань перевищує 100 % заборгованості по сплаті аліментів та заборгованість по сплаті аліментів відсутня, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач витрачав на утримання дочки більшу сум коштів, ніж 300 грн., які визначено як аліменти в рішенні суду.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 704 гривні 80 коп. судового збору на користь держави.

На підставі ст. 180-182, 185, 190, 191, 192, 194, 196, СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» керуючись ст.ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, стягнення пені по аліментах та додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року по справі № 0907/2-4945/2011 року та стягувати із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «А»АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 300 (одна тисяча триста) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у збільшеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили.

Припинити стягнення аліментів по виконавчому листу, виданого згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2011 року по справі № 0907/2-4945/2011 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 28 березня 2019 року.