П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„23 " липня 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 265/4338/18

Номер провадження 22-ц/804/1853/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПрАТ «ММК ім. Ілліча»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 травня 2019 року головуючого судді Гноєвого С.С. із складанням повного тексту судового рішення 18 травня 2019 року по цивільній справі про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім. Ілліча») про зобов`язання скласти атестацію робочого місця відповідно до діючого законодавства, зобов`язання виправити записи у трудовій книжці, зобов`язання провести перерахунок трудового стажу з урахуванням професії та пільг, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що з 09 лютого 1999 року по 20 серпня 2013 року він працював в ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та безпосередньо з 09 лютого 1999 року по 01 серпня 2011 року у цеху водопостачання у якості слюсаря по виготовленню вузлів та деталей технологічного трубопроводу. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, згідно рішення ЛКК ЛДЦ підприємства та рішення цехової комісії, за його згодою, був переведений у ЦРМО-6 на посаду вартового. Профілактичні медичні огляди проходив щорічно. За час своєї праці у цеху водопостачання набув ряд хронічних захворювань, які пов`язує зі шкідливими умовами своєї праці та недодержанням законодавчих норм з боку роботодавця. Крім того, локація цеха водопостачання охоплює весь промисловий майданчик підприємства. Він працював на дільниці № 9, але систематично залучався до виконання не тільки аварійних ремонтів а й до планових ремонтів на інших ділянках цеха. Тобто, локація його робочого місця охоплювала локацію мереж цеху. Таким чином, відповідно до виконуваних робіт ,робоче місце промисловий майданчик підприємства, але атестація робочого місця виконувалась відповідно до локації ділянки. Атестація робочих місць проводиться відповідно до вимог Закону України «Про охорону праці» згідно з Порядком затвердженим Постановою КМУ № 442 від 01 серпня 1992 року і методичних рекомендацій щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України Головним санітарним лікарем України № 41 від 01 вересня 1992 року. Металургійне виробництво відноситься до шкідливих виробництв внаслідок умов технологічних процесів та умов праці виробників. Йому встановлена третя група інвалідності з урахуванням втрати професії та тривалому перебуванню на лікарняному (232 дні), однак доплату до середньої за попереднім місцем роботи йому не здійснювали. 20 серпня 2013 року він був звільнений у зв`язку із змінами організації підприємства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. 06 червня 2018 року позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення суми матеріальної та моральної шкоди ,обгрунтовуючи вимоги втратою здоров*я з тенденцією погіршення стану інвалідності,що призвели до втрат фінансового забезпечення,витрат на медичну реабілітацію,неповноцінного харчування,не пристосування житла за станом здоров*я,труднощами з оплатами житлово комунальних послуг,труднощами з пересування,тривалого стресового стану внаслідок обставин,правової незахищеності та невиконання законодавства та нормативних актів України з боку підприємства та державних органів до яких він звертався за захистом своїх прав. Просив стягнути з підприємства на відшкодування матеріальної шкоди,завданої ушкодженням здоров*я суму 1 787 550 грн.,яка складається з лікування - 3 000 грн. -5 000 грн.на рік ,санаторно-курортне лікування -10 000 грн. -15 000 грн. на рік (вартість путівки ); необхідність в ендопротезуванні колінних суглобів (з урахуванням висновку обласного травматолога ) з реабілітацією - 400 000 грн.,покращення житлових умов ,пристосування житла до потреб інваліда - 60 000 грн.,засоби пересування (автомобіль) за умов вартості ціни палива в Україні набільш доцільним вважають використання електромобіля з гарантованим строком використання джерела енергії не меншим за 8 років,за тенденцією світових цін -ціна 37 000 доларів США за курсом 946000 грн. Сумісно витрати пов*язані з ушкодженням здоров*я з урахуванням розрахункового віку життя 78 років . Лікування 5 000 грн. за 18 років = 90 000 грн.,санаторно-курортне лікування 15 000 грн.за 18 років = 270 000грн., сукупне : 90000 +270000 +60000 +9675550 +400000 =1 787 550 грн. та суму втраченого заробітку ,відповідно до ст.1197 ЦК України,- 984 548 грн.,що всього становить 2 772 098 грн.Обгрунтовуючи стягнення суми моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн.,позивач зазначив,що починаючи з 2011 року по теперішній час керівництво підприємства відповідача вчиняє дискримінаційні дії.Вражає цинізм,порушення законодавства та цілковита впевненість у своїй невідповідальності за вчинення в його бік дій, наслідками яких стали : неповноцінність харчування,психоматичний стан,друга група інвалідності,втрачання соціальних зв*язків,падіння в боргову яму,невиносимі умови життя.Потрібно врахувати довготривалий термін 8 років та завзятість з якою відповідач порушує його права та свободи відповідно до норм законодавства враховуючи трагічні наслідки дій відповідача в його бік вважає ,що справедливо та доцільно оцінити моральну шкоду саме в сумі 1 000 000 грн. 03 квітня 2019 року позивач надав клопотання із зазначенням збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь 7 449 443,41 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «ММК ім. Ілліча» про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на необґрунтованість рішення, не відповідність рішення засадам діючого законодавства та судочинства, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що в порушення норм процесуального права розгляд справи відбувався протягом року без залучення фахівців та посадовців, що унеможливило компетентний розгляд питань по справі, не були розглянуті факти,що мають вирішальне значення для розгляду справи. Також вказує, що в обґрунтування рішення суду вказані юридичні норми без прив`язки до поданої ним доказової бази, не вказано як перерахована законодавча база стосується виконання чи невиконання норм законодавства з боку відповідача. Крім того, вказує, що невиконання норм законодавства з боку відповідача свідчить про дискримінацію в його бік, а саме, що складена атестація робочого місця за умовами праці не відповідає порядку складання атестації, із урахуванням посадових обов`язків не здійснювалася доплата за суміщення професій та умови праці. Зауважує, що відповідачем, як головним утримувачем і розпорядником, не надано ні загального штатного розпису, ні карти умов праці, ні документів підтверджуючих характер виконуваних робіт, ні карток періодичних медичних оглядів, ні актів розслідування захворювань за формами Н-5, Н-1, НБ, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 81 ЦПК України, оскільки обов`язок доказування за наявних фактів дискримінації покладається на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «ММК ім. Ілліча», що діє на підставі довіреності Новгородська В.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про зобов`язання скласти атестацію робочого місця не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачений позасудовий порядок вирішення такого питання, так як контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Що стосується тверджень позивача про те, що у період роботи на підприємстві відповідача він виконував невластиву слюсарю роботу, а також недоотримував заробітну плату за фактично виконувану роботу, зазначає, що це не відповідає дійсності, оскільки позивач згідно з наказом № 21 від 05 лютого 1999 року був 08 лютого 1999 року прийнятий на роботу у цех водопостачання слюсарем по виготовленню вузлів і деталей технічного водопроводу 5 розряду. При прийомі на роботу, відповідно до вимог ст. 29 КЗпП України, працівник був ознайомлений з умовами праці, посадовими обов`язками, правилами внутрішнього трудового розпорядку, про що свідчить розписка з власноручним підписом на той час ОСОБА_1 . Позивач, стверджує, що обов`язки слюсаря по виготовленню вузлів і деталей технологічних трубопроводів 5 розряду не відповідають виконуваним роботам. Фактично слюсар працює з трубами діаметром до 800 мм, виконує роботи у колодязях, тунелях, на висоті. Такі обов`язки точно співпадають з описанням обов`язків по цій професії, що містяться у довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників, тому ніяких додаткових завдань, що не входять до обов`язків слюсаря по виготовленню вузлів і деталей технологічних трубопроводів 5 розряду, а потім 6 розряду, позивач не виконував. Зазначає, що вимоги про стягнення моральної шкоди за набуті професійні захворювання, є безпідставними, оскільки позивачем не доведений професійний характер захворювання та не надано до суду жодного документу, що свідчив би про зв`язок між погіршенням здоров`я та працею на ПрАТ «ММК ім. Ілліча», більш того, групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено на загальних підставах, а не у зв`язку з професійною травмою чи професійним захворюванням. Крім того, позивач розраховує шкоду виходячи з середньої тривалості життя людини і просить стягнути суми на лікування, на курортне оздоровлення , в тому числі інше, наперед, до досягнення ним 78 річного віку, що не передбачено діючим законодавством, оскільки законодавство дозволяє позивачам стягувати лише наявну, доведену шкоду, що існує і підтверджена на момент ухвалення рішення.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги . У судовому засіданні апеляційного суду представник ПрАТ «ММК ім. Ілліча» Новгородська В.В. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав .

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 08 лютого 1999 року ОСОБА_1 працював в ПрАТ «ММК ім. Ілліча» у цеху водопостачання слюсарем по виготовленню вузлів і деталей технічного водопроводу 5 розряду.01 липня 2001 року переведений слюсарем по виготовленню вузлів і деталей технологічних вимог 6 розряду.01 серпня 2011 року переведений до цеху ремонту металургійного обладнання на посаду вартового. 20 серпня 2013 року позивач був звільнений у зв`язку із змінами в організації підприємства та праці на підставі ст. 40 п.1 КЗпП України ( т.1.а.с. 9).

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 04 серпня 2016 року, ОСОБА_1 змінив прізвище на - ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 4).

З 29 вересня 2017 року ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням ( т. 1 а.с. 3).

З досліджених матеріалів справи вбачається ,що на підставі заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Держпраці у Донецькій області, відповідно до п.п. 1.9, 1.17 Порядку № 614 складено Інформаційну довідку про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння).

При складанні Інформаційної довідки умов праці ОСОБА_1 від 15 січня 2018 року № 4 була використана інформація про умови праці слюсаря по виготовленню вузлів та деталей технологічних трубопроводів ПрАТ «ММК ім. Ілліча», узгоджена з Фондом соціального страхування, а також профспілковою організацією підприємства. В цій інформації відображені об`єктивні дані про умови праці слюсаря по виготовленню вузлів та деталей технологічних трубопроводів, підстави лабораторних та інструментальних досліджень проведених санітарно-технологічною лабораторією ПрАТ «ММК ім. Ілліча».

Згідно з висновків Інформаційної довідки про умови праці працівника ОСОБА_1 від 15 січня 2018 року № 4, за час його роботи в ПрАТ «ММК ім. Ілліча», умови його праці відносяться до класу 2 «Допустимі».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ,суд першої інстанції встановив відсутність доказів , яки б свідчили про зв*язок захворювання з професійною діяльністю, та виходив з того,що вимоги позивача про зобов`язання скласти атестацію робочого місця не підлягають задоволенню, оскільки чинним законодавством передбачений позасудовий порядок вирішення такого питання, так як контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення цих списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.Позовні вимоги про зобов`язання виправити записи у трудовій книжці, зобов`язання провести перерахунок трудового стажу з урахуванням професії та пільг, стягнення матеріальної та моральної шкоди,є похідними, недоведеними ,тому задоволенню не підлягають.

З вказаним висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Згідно ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі Порядок), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку складання та вимоги до санітарно-гігієнічних характеристик умов праці, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.12.2004 року № 614, санітарно-гігієнічна характеристика умов праці складається в разі підозри у працівника професійного захворювання (отруєння) та є одним з документів, урахуванням якого в кожному конкретному випадку вирішується питання про зв`язок хронічного захворювання (отруєння) з впливом виробничих факторів і трудового процесу з метою встановлення діагнозу хронічного професійного захворювання (отруєння).

Підставою для складання санітарно-гігієнічної характеристики є акт санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта за формою 315/0, затвердженого наказом МОЗ України від 11.07.2000 року № 160 «Про затвердження форм обліково статистичної документації, що використовується в санітарно-епідеміологічних закладах». Обстеження проводиться за участю представників підприємства, первинної профспілкової організації, членом якої є хворий, або уповноваженої найманими працівниками особи з питань охорони праці, якщо хворий не є членом профспілки, та робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням підприємства, що передбачено п. 1.5 Порядку № 614.

Відповідно до п.1.9 Порядку № 614 на непрацюючих пенсіонерів або осіб, що не працюють, складається Інформаційна довідка про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння), на підставі даних про умови праці на їх робочих місцях, при збереженні останніх на підприємстві, де вони раніше працювали, отриманих на підставі даних закладу державної санітарно-епідеміологічної служби, наукових досліджень (розробок), характеристики виробничих факторів та аналогічних виробництвах. Обстеження підприємства для складання інформаційної довідки, у разі необхідності, проводиться за участю представника робочих органів виконавчої дирекції Фонду.

З матеріалів справи також вбачається,що позивач неодноразово звертався з заявами та скаргами до державних органів різного рівня з вимогою встановлення захворювання з умовами праці під час роботи в ПрАТ «ММК ім.Ілліча». Крім того,неодноразово звертався до Міністерства охорони здоров*я щодо незгоди з рішенням медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з відповіді Департаменту охорони здоров*я Донецької облдержадміністрації від 17 жовтня 2016 року № 1279-15-1.4 за інформацією Обласного центру медико-соціальної експертизи вперше позивач був оглянутий на міжрайонній та обласній МСЕК у 2010 році, рішенням комісії інвалідом не визнаний. У зв*язку з оскарженням рішення обласної МСЕК № 3 м.Донецька був спрямований до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров*я України « м.Дніпропетровська . Лікарсько-експертні рекомендації ДУ УД НДІ МСПІ «наявні зміни з боку судинної системи нижніх кінцівок ,опорно-рухового апарату,обмежують життєдіяльність в легкому ступеню та не дають підстави визначення групи інвалідності « .13 вересня 2011 року за направленням закладу охорони здоров*я позивач був оглянутий міжрайонною МСЕК № 2 міста Маріуполя ,з урахуванням тривалого прибування на лікарняному листі (232 дня за рік), встановлена 3 група інвалідності строком на один рік. При наступних оглядах в 2012,2013,2014 роках 3 група інвалідності підтверджувалась на міжрайонній МСЕК № 2 міста Маріуполя .При черговому переогляді 17 грудня 2015 року на міжрайонній МСЕК № 2 міста Маріуполя група інвалідності не встановлена .У зв*язку із оскарженням ОСОБА_1 рішення 13 січня 2016 року був оглянутий на обласній МСЕК № 2 міста Маріуполя.Рішення міжрайонній МСЕК підтверджено ,група інвалідності не встановлена. З рішенням обласної МСЕК № 2 міста Маріуполя позивач не погодився,та згідно його письмової заяви медико-експертна справа була спрямована до Центральної експертної комісії МОЗ України,де він був оглянутий 18 лютого 2016 року після дообстеження в Національному інституті хірургії та травматології ім.О.О.Шалімова. Рішенням Центральної МСЕК МОЗ України виявлена судинна патології лівої нижньої кінцівки у вигляді набряково-больової форми з хронічною венозною недостатністю 2 ступеню в легкому ступені обмежують життєдіяльність хворого,що відповідно до наказу МОЗ України 05 вересня 2011 року № 561 та постанови КМУ від 03 лютого 2009 року № 1317 не дає права на встановлення групи інвалідності .Підстав для скасування рішення МСЕК не знайдено. 27 травня 2016 року позивач був консультований фахівцями обласної МСЕК міста Маріуполя з метою оцінки погіршення стану функціональних порушень збоку судинної системи ніжних кінцівок та йому рекомендовано стаціонарне лікування в хірургічному відділенні з дообстеженнями,консультаціями травматолога,дерматолога. Позивачу роз*яснено,що при виявленні погіршення функціонального стану має право на повторний огляд МСЕК після оформлення форми 088/о.(т.1.а.с.28).

З довідки, МСЕК від 03 жовтня 2017 року вбачається повторний огляд та встановлення ОСОБА_1 2 групи інвалідності з 29 вересня 2017 року безстроково за загальним захворюванням .Згідно висновків про умови та характер праці може працювати у спеціально створених умовах. ( т.1.а.с. 3).

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 Головне управління Держпраці у Донецький області , відповідно до п.п. 1,9, 1.17 Порядку № 614 , підготувало Інформаційну довідку про умови праці працівникам при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння), що є у матеріалах справи. Згідно з довідкою умови праці позивача за час роботи в ПрАТ «ММК ім.Ілліча» оцінені як «Допустимі», у той час як умови праці ОСОБА_1 у ВО «Ждановажмаш» відносились до категорії «Шкідливі» (3 клас, 1 ступінь).

З відповіді Головного управління Держпраці у Донецькій області на виконання доручення Державної служби України з питань праці від 03 квітня 2018 року № 1699/4/4.5-ЗВ-18 щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 29 березня 2018 року вбачається ,що фахівцями Головного управління Держпраці у Донецькій області була складена саме інформаційна довідка умов праці,а не санітарно-гігієнічна характеристика,так як на час отримання інформації № 8 від 04 січня 2018 року про умови праці за останнім місцем роботи у ДВНЗ «Маріупольський будівельний коледж « столяром-тесляром ,позивача було звільнено за власним бажанням (наказ № 104 кс/тр від 18 грудня 2017 року ) та відповідно обстеження останнього місця роботи не проводилося за відсутності підстав. При складанні Інформаційної довідки умов праці ОСОБА_1 1 січня 2018 року № 4 була використана інформація про умови праці слюсаря з виготовлення вузлів та деталей технологічних трубопроводів ПрАТ «ММК ім.Ілліча»,яка узгоджена з Фондом соціального страхування ,а також з профспілковою організацією підприємства.В цій інформації відображені об*єктивні дані про умови праці слюсаря по виготовленню вузлів та дателей технологічних,на підставі лабораторних та інструментальних досліджень проведених санітарно-технічною лабораторією ПрАТ «ММК ім.Ілліча» (протоколи дослідження від 14 січня 2011 року № 13 від 14 січня 2011 року , №15 від 14 січня 2011 року). Інформація надана листом підприємства від 08 листопада 2017 року № 39/753 у відповідь на припис від 23 жовтня 2017 року № 4.5/7045.

Як роз*яснено у вказаній відповіді ,наряд -допуск це завдання на безпечне проведення роботи,оформленої на спеціальному бланку встановленої форми,який містить запис про місце роботи,час ії початку і закінчення,умови безпечного виконання,необхідні заходи безпеки,склад бригади і працівників,відповідальних за безпечне виконання роботи.Відповідно,надані позивачем наряди -допуски до виконання робіт підвищеної небезпеки є одноразовими документами та не містять конкретні відомості,які надають конкретні (об*єктивні) дані про важкість та напруженість умов праці,а також хронометражу робочого часу. Відповідно ці документи жодним чином не надають об*єктивну оцінку умов праці позивача. Враховуючи вищевикладене , Головне управління Держпраці у Донецькій області не знайшло жодних підстав для внесення будь яких змін до інформаційної довідки умов праці від 15 січня 2018 року № 4 .

Пунктом 1.8.Порядку передбачено ,що ЛПЗ, яким надано право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, можуть надсилати запит в заклади державної санітарно-епідеміологічної служби з обґрунтуванням необхідності доповнень до санітарно-гігієнічної характеристики.

Відповідно до п.1.16 Порядку роботодавець (особа) несе відповідальність згідно з чинним законодавством за повноту та достовірність поданих документів.

Згідно з п. 1.26 Порядку у разі незгоди з санітарно-гігієнічною характеристикою заявник має право оскаржити її у вищому закладі державної санітарно-епідеміологічної служби або в судовому порядку.

Оскільки позивачем вказаний висновок не оскаржувався,є юридичним фактом те,що його захворювання не має характеру професійного.

Зі змісту позовної заяви вбачається,що ОСОБА_1 фактично не погоджується з такими висновками ,викладеними в Інформаційній довідці № 4 від 15 січня 2018 року ,однак намагається це довести не у встановлений законом спосіб .Тому,на думку суду апеляційної інстанції,доводи скаржника щодо не залучення судом першої інстанції до участі у справі фахівців та посадовців не є слушними .

Доводи скаржника про те, що у період роботи на підприємстві відповідача він виконував невластиву слюсарю роботу, а також недоотримував заробітну плату за фактично виконувану роботу ,спростовуються дослідженими матеріалами справи ,з яких вбачається, що ОСОБА_1 згідно з наказом № 21 від 05.02.1999 року був 08 лютого 1999 року прийнятий на роботу у цех водопостачання слюсарем по виготовленню вузлів і деталей технологічних трубопроводів 5 розряду. При прийомі на роботу, на виконання вимог ст. 29 КЗпП України, працівник був ознайомлений з умовами праці, посадовими обов`язками, правилами внутрішнього трудового розпорядку, ст. 6 і ст.18 Закону України «Про охорону праці», про що свідчить, розписка з власноручним підписом позивача.

Позивач стверджує, що обов`язки слюсаря по виготовленню вузлів і деталей технологічних трубопроводів 5 розряду не відповідають виконуваним роботам. Фактично слюсар працює з трубами діаметром до 800 мм, виконує роботи у колодязях, тунелях, на висоті.

Однак, слюсар 5 розряду згідно з вкладенням до карти функціональних зобов`язань має: - виконувати складні роботи по виготовленню деталей та вузлів технологічних трубопроводів;- проводити розмітку деталей;-виконувати гнуття труб діаметром більш 200мм;-виконувати підкочування кінців труб на конус;-проводити насадку фланців на труби і стикування труб діаметром від 200 мм до 1200 мм;-виготовлювати штуцера, трійники, переходи і секційні відводи; виконувати підготовку, притирання, шабрування та гідравлічне випробування та встановлювання арматури діаметром від 200мм до 400мм на умовний тиск до 4МПа;-виконуватипідготовку, притирання, шабрування та гідравлічне випробування та встановлювання арматури діаметром до 200мм на умовний тиск від 4 до 9,8 МП ;-виконувати установку реперів для виміру теплових розширень і повзучості металів;-проводити відкриття і закриття люків вагонів, що надходять до ХВО-5; -виконувати обслуговування, ремонт, обхід водопровідних мереж, що знаходяться у тунелях, естакадах, камерах засувок насосних станцій, водоводів, що укладену у землю;-проводити відкачку води дренажними насосами в тунелях для виключення їх підтоплення;-здійснювати обслуговування і ремонт трубопроводів опалення і пару у межах з теплосиловим цехом;-неухильно виконувати накази безпосереднього керівника і керівництва структурного підрозділу.

При цьому, такі обов`язки точно співпадають з описанням обов`язків по цій професії, що містяться у Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників.

Доводи скаржника по виконанню додаткових завдань, що не входять до обов`язків слюсаря по виготовленню вузлів і деталей технологічних трубопроводів 5 розряду,а потім і 6-го розряду належним чином не підтверджені .

Щодо вимог про стягнення суми шкоди ,завданої ушкодженням здоров*я ,суми втраченого заробітку ,суми моральної шкоди у розмірі 7 449 443,41 грн. слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Означеною нормою закону сформульовані загальні умови, за наявності яких у сукупності можливе примусове відшкодування майнової шкоди особою, яка її заподіяла:1) наявність власне майнової шкоди, завданої особистим немайновим правам, або шкоди, завданої майну фізичної чи юридичної особи.

За змістом ст. 22 ЦК України така шкода може бути у формі втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода);2) дії (рішення, бездіяльність) особи, що призвели до шкоди, були неправомірними;3) наявність безпосереднього причинного зв`язку між діями (рішеннями, бездіяльністю) особи та завданою ними шкодою;4) наявність вини особи, крім випадків, встановлених законом.

За ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У свою чергу, ст. 1167 ЦК України містить загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду - згідно з ч. 1 зазначеної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодовувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодовувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Позивач обґрунтував свої вимоги щодо матеріальної шкоди численними порушеннями відповідачем трудового законодавства, внаслідок чого у нього розвились різні хвороби.

Крім того, позивач просив суд стягнути матеріальну шкоду відповідно до норм ЦК України: - ст.1195 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, ст.1197 ЦК України визначення заробітку(доходу),втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров*я фізичної особи,яка працювала за трудовим договором .

Зазначеними статтями ЦК України регулюються правовідносини щодо недоговірних (деліктних) зобов`язань.

Із змісту заявлених вимог вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами є трудовими, в них позивач посилається на порушення відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці в процесі трудових, тобто договірних відносин, які регулюються главою Х1. Охорона праці.

Беручи до уваги, що перелічені позивачем у позовній заяві загальні хвороби (т.1.а.с.1), які не знаходяться у причинному зв`язку з забезпеченням власником умов праці, можливо дійти висновку про відсутність причинного зв`язку між забезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці, які покладаються на власника, та виявленими у позивача захворюваннями.

Крім того, відповідно до довідки МСЕК від 03 жовтня 2017 року позивач може працювати у спеціально створених умовах.

Що стосується посилання позивача на норми ЦК України, що регулюють недоговорені (деліктні) зобов`язання, то зазначені позивачем норми правовідносини сторін не регулюють, оскільки позивач, працюючі у відповідача за трудовим договором, знаходився в договірних правовідносинах.

Позивач просить стягнути моральну шкоду за набуті професійні захворювання, але не надав жодного документу, що свідчив би про зв*язок між погіршенням здоров*я і працею на підприємстві відповідача.Як вбачається з матеріалів справи, групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено на загальних підставах, а не у зв`язку з професійною травмою чи професійним захворюванням. Адже при наявності підозри на професійний характер захворювання спеціалісти медико-соціальної експертної комісії відразу ж мали направити хворого на консультацію до лікаря-профпатолога. Зважаючи на те, що позивачем не доведений професійний характер захворювання - вимоги про відшкодування шкоди матеріальної та моральної шкоди є безпідставними.

Доводи скаржника щодо не дослідження та не надання належної правової оцінку фактам систематичного порушення керівництвом відповідача норм трудового законодавства ,апеляційний суд відхиляє, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи .

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При апеляційному розгляді суд апеляційної інстанції детально перевірив усі обставини та вірність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Порушень не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що в цілому суд першої інстанції дослідив усі надані сторонами докази, уважно вивчив обставини справи та дав їм належну оцінку.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 29 липня 2019 року .

Судді: