Номер провадження: 22-ц/813/266/19
Номер справи місцевого суду: 502/813/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1В
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачук В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідачі держава України в особі ОСОБА_3 прокуратури України, Ізмаїльський відділ поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року у складі судді Балан М.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був неодноразово уточнений та остаточно поданий до держави Україна в особі ОСОБА_3 прокуратури України, Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, посилаючись на те, що 29.05.2013 року заступником начальника СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 за № 0000819 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості відносно ОСОБА_2, згідно з якими остання з березня 2011 року по 18.05.2013 року не здавала до бухгалтерії підприємства відомості про реалізацію талонів на їжу, в результаті чого незаконно заволоділа грошима в сумі 210576 гривень, які належать підприємству ТОВ «Титан». Дії ОСОБА_2 отримали первинну кваліфікацію за ст. 185 ч. 4 КК України.

06.06.2013 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_5 укладено угоду про надання захисником правової допомоги у кримінальному провадженні відомості, про яке 29.05.2013 року за № 0000819 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно з зазначеним договором про надання правової допомоги, сторонами встановлена вартість послуг адвоката у розмірі 4000 гривень щомісячно.

01.08.2013 року слідчий СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_2 про підозру у вчиненні вищевказаного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та допитав її в якості підозрюваної. Під час допиту у якості підозрюваної ОСОБА_2 винною себе у вчиненні інкримінованого злочину не визнала у повному обсязі.

02.08.2013 року ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області Тюміна О.Г. відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7, погодженого з прокурором Кілійської районної прокуратури Одеської області ОСОБА_8, про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 09.08.2013 року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області Тюміна О.Г. від 02.08.2013 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Скасовано ухвалу слідчого судді та ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб та застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 22940 гривень.

12.08.2013 року ОСОБА_10, яка є сестрою ОСОБА_9 внесено заставу у розмірі 22940 гривень.

У період часу з 19.08.2013 року по 13.12.2013 року адвокатом ОСОБА_11, який здійснював захист ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.05.2013 року за № 0000819 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було подано на імя слідчого СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 8 клопотань про проведення певних слідчих дій, спрямованих на встановлення невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину). Однак жодне з клопотань, слідчим задоволено не було.

Постановою прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 від 30.12.2013 року кримінальне провадження, відомості про яке 29.05.2013 року за № 0000819 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за звинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливостей їх отримання закрито.

Відповідно до акту приймання - передачі виконаних послуг згідно договору про надання правової допомоги від 06.06.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_11 та додатком до вказаного акту від 09.01.2014 року, під час здійснення повноважень по захисту підозрюваної, захисником за період з 06.06.2013 року по 30.12.2013 року було витрачено 68 повних годин, на загальну суму 31198 гривень. При цьому, за домовленістю сторін, ОСОБА_2 виплатила адвокату ОСОБА_11 мінімальну суму 27200 гривень.

22.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась до прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 з заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Листом прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 від 05.09.2014 року (16-77) 2032вих-14 ОСОБА_2 відмовлено у відшкодуванні шкоди у позасудовому порядку.

З 01.08.2013 року, тобто з моменту повідомлення ОСОБА_2 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України і до 30.12.2013 року - закриття кримінального провадження, минуло 5 місяців.

Під час тривалого перебування під слідством, внаслідок постійного стресу, в позивача суттєво погіршився стан здоровя. Майже 5 місяців позивач була обмежена у пересуванні внаслідок застосування запобіжного заходу у вигляді застави. За весь цей час представник позивача неодноразово звертався до слідчого з численними клопотаннями, у тому числі з клопотаннями про закриття кримінальної справи, порушеної щодо ОСОБА_2, однак усі клопотання залишались без задоволення.

На підставі вищевикладеного, позивач просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 27200 гривень та моральну шкоду у розмірі 16000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 прокуратури України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнав.

Представник Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до держави Україна в особі ОСОБА_3 прокуратури України, Ізмаїльського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволений у повному обсязі. Стягнуто на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 27200 гривень та моральну шкоду в розмірі 16000 гривень, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, виводи суду не відповідають обставинам справи, оскільки обставини по справі не були повно і всебічно зясовані судом.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги Державна казначейська служба України зазначає, що Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала, не уособлює державу чи Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів, у звязку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. головуючого суддя, судді Журавльов О.С., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України була прийнята до провадження та справа призначена до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.05.2013 року заступником начальника СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 за № 0000819 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості відносно ОСОБА_2, згідно з якими остання з березня 2011 року по 18.05.2013 року не здавала до бухгалтерії підприємства відомості про реалізацію талонів на їжу, в результаті чого незаконно заволоділа грошима в сумі 210576 гривень, які належать Підприємству ТОВ «Титан». Дії ОСОБА_2 отримали первинну кваліфікацію за ст. 185 ч. З КК України.

06.06.2013 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_13 укладено угоду про надання захисником правової допомоги у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.05.2013 року за № 0000819 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно з зазначеним договором про надання правової допомоги, сторонами встановлена вартість послуг адвоката у розмірі 4000 гривень щомісячно.

01.08.2013 року слідчий СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_14 повідомив ОСОБА_2 про підозру у вчиненні вищевказаного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та допитав її в якості підозрюваної. Під час допиту у якості підозрюваної ОСОБА_2 винною себе у вчиненні інкримінованого злочину не визнала у повному обсязі.

02.08.2013 року ухвалою слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області Тюміна О.Г. відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області Григорґєва О.C., погодженого з прокурором Кілійської районної прокуратури Одеської області ОСОБА_8, про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою колегії суддів палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області від 09.08.2013 року частково задоволено апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області Тюміна О.Г. від 02.08.2013 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Скасовано ухвалу слідчого судді та ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб та застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 22940 гривень.

12.08.2013 року ОСОБА_10, яка є сестрою ОСОБА_2 внесено заставу у розмірі 22940 гривень.

У період часу з 19.08.2013 року по 13.12.2013 року адвокатом ОСОБА_15, який здійснював захист ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, відомості про яке 29.05.2013 року за № 0000819 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, було подано на ім'я слідчого СВ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області Григорґєва О.С. 8 клопотань про проведення певних слідчих дій (допит свідків, витребування доказів, призначення та проведення експертиз), спрямованих на встановлення невинуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (злочину). Жодне з клопотань, слідчим задоволено не було.

Постановою прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 від 30.12.2013 року кримінальне провадження, відомості про яке 29.05.2013 року за № 0000819 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за звинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України у зв'язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливостей їх отримання - закрито.

Відповідно до акту приймання - передачі виконаних послуг згідно договору про надання правової допомоги від 06.06.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_15 та додатком до вказаного акту від 09.01.2014 року, під час здійснення повноважень по захисту підозрюваної, захисником за період з 06.06.2013 року по 30.12.2013 року було витрачено 68 повних годин, на загальну суму 31198 гривен. При цьому, за домовленістю сторін, ОСОБА_2 виплатила адвокату ОСОБА_15 мінімальну суму - 27200 гривень. Уточнений позов, акт та додаток до акту приймання - передачі виконаних послуг згідно договору про надання правової допомоги містить обґрунтований розрахунок вартості послуг наданих адвокатом, який перевірено судом і, представниками відповідачів не оспорюється.

22.08.2014 року ОСОБА_2 звернулась до прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 з заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Листом прокурора Кілійського району Одеської області ОСОБА_12 від 05.09.2014 року (16-77) 2032вих-14, ОСОБА_2 відмовлено у відшкодуванні шкоди у позасудовому порядку.

Задовольняючи позовОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.

У відповідності до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. З Закону України від 1 грудня 1994 р. № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (з наступними змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п. 5 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовуються, в тому числі суми, сплачені ним у звязку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Відповідно до п.п. 4, 10 Положення про застосування Закону завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Громадянинові повертаються суми, сплачені ним у звязку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському обєднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у звязку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Крім того, право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, враховуючи рішення Європейського Суду від 08 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та рішення від 02 грудня 1986 року у справі «Боцано проти Франції», кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті З цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін 3 дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду у розмірі 27200 гривень - сума, сплачена нею у звязку з наданням юридичної допомоги, розрахунок та розмір зазначеної суми представниками відповідачів не оспорюється, а прокурор, який закривав кримінальне провадження відносно позивача - відмовив у відшкодуванні цієї шкоди (листом, а не постановою), суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, у зазначеному Законі передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року бу встановлений в розмірі 3723 гривні.

З огляду на період перебування ОСОБА_2 J1.M. під слідством (5 місяців) розмір відшкодування моральної шкоди гарантований позивачу не може бути меншим ніж 18615 гривень (3723 гривні х 5 місяців).

Європейський суд з прав людини у своїх рішення неодноразово зазначав, що оцінюючи розумність тривалості проваджень у справі, потрібно брати до уваги особливі обставини справи та критерії, викладені в практиці Суду, зокрема складність справи, поведінку заявника та відповідних органів, а також важливість справи для заявника (Kudla v. Poland [GC], № 30210/96, п. 124, ECHR 2000-XI). Обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (див. «Нахманович проти Росії», № 55669/00, п. 89, від 2 березня 2006 року).

Суд вірно зазначив, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки вона страждала від почуття невизначеності свого майбутнього, зважаючи на те, що вона ризикувала бути увязненою та зазнала інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності.

Кріт того, така тривалість розгляду справи мала місце з вини державних органів, і на думку суду, є надмірною і такою, що не відповідає вимозі розумного строку.

З огляду на викладене, а також той факт, що суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених позовних вимог, суд дійшов до вірного висновку, що позов в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 16000 гривень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Присуджені до стягнення суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди належить стягнути з Державної казначейської служби України, оскільки саме на неї, як вбачається з Додатку 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» покладено обовязок з проведення у 2018 році видатків на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду (код програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030).

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобовязаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала, не уособлює державу чи Державний бюджет України, а є окремою юридичною особою, яка не може нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших установ, підприємств або державних органів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на Державну казначейську служби України покладено обовязок з проведення у 2018 році видатків на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 386 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

РішенняКілійського районного суду Одеської області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 березня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_16