Справа №:755/7095/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря судового засідання - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павлюк Назара Васильовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , про примусове проникнення до житла,

установив:

Від приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В. надійшло подання про примусове проникнення до житла, в якому зазначено, що у них на виконанні знаходиться виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , щодо стягнення на користь ОСОБА_2 боргу за договорами позик. Рішення суду не виконано. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці. У зв`язку з тим, що виконавець вжив всіх можливих та необхідних заходів для примусового виконання рішення, без проникнення до житла та опису майна боржника виконання рішення не є можливим, просить надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 .

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В суді встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. знаходиться виконавче провадження № 55895608 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва, від 13.01.2017 року по справі № 755/7095/16-ц.

02.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюк Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55895608 на підставі виконавчого листа № 755/7095/16-ц виданого Дніпровським районним судом м. Києва 13.01.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 03.11.2015 року суму основного боргу - 1 521 000,00 грн., пеню - 1 521 000,00 грн.; за договором позики від 13.01.2016 року суму основного боргу - 425 800,00 грн., пеню - 425 800,00 грн.; за договором позики від 31.03.2016 року суму основного боргу - 467 707,50 грн.; за договором позики від 20.08.2015 року суму основного боргу в розмірі 484 880,00 грн.; за договором позики від 21.09.2015 року суму основного боргу в розмірі 1 991 377,50 грн.; та судовий збір в розмірі 6 890,00 грн.

02.03. 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про арешт майна боржника.

02.05.2018 року приватним виконавцем направлено виклик ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_1 , та за на адресу АДРЕСА_3 . Однак даний виклик боржником не було отримано, конверти разом з вказаними документами повернулися до приватного виконавця із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».

01.08.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

З матеріалів справи убачається, що приватним виконавцем були направленні запити, з відповідей на зазначенні запити слідує, що відсутня інформація про останнє місце роботи ОСОБА_1 ; відсутня інформація про боржника, який отримує пенсію; юридичну особу - Фізичну особу - підприємця припинено ОСОБА_1 ліквідовано(припинено); відсутня інформація стосовно ОСОБА_1 про фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі купівлі-продажу, р № 145, 18.01.2006.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься відомість з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що заборона на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження № 6615452, підставі обтяження на підставі договору іпотеки, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник якої є ОСОБА_1 .

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. отримано від Регіонального сервісного центру в м. Києві Територіальний сервісний центр № 8041 відповідь на запит від 02.03.2018 року, де міститься інформація про те, що згідно даними автоматизованої інформаційної системи МВС, станом на 13.03.2018 року за громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , транспортні засоби не зареєстровані.

З актів приватного виконавця від 02.10.2019 року та 05.11.2019 року слідує, що при виході виконавця 02.10.2019 року та 05.11.2019 року до квартири АДРЕСА_1 (де зареєстрований боржник), двері ніхто не відчинив.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання.

Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

З наданих документів встановлено, що судове рішення від 03.11.2016 року не виконано до цього часу. При вирішення питання про примусове проникнення до житла судом враховуються ті обставини, що боржник про наявність судового рішення, яким з нього стягнуто борг, належним чином обізнаний, однак тривалий час дане рішення не виконує.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання приватного виконавця є обґрунтованим та підлягає виконанню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 258, 259, 260, 353, 354, 439 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Подання приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павлюк Назара Васильовича, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , про примусове проникнення до житла - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення виконання виконавчого листа № 755/7095/16-ц від 13.01.2017 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 03.11.2015 року суму основного боргу - 1 521 000,00 грн., пеню - 1 521 000,00 грн.; за договором позики від 13.01.2016 року суму основного боргу - 425 800,00 грн., пеню - 425 800,00 грн.; за договором позики від 31.03.2016 року суму основного боргу - 467 707,50 грн.; за договором позики від 20.08.2015 року суму основного боргу в розмірі 484 880,00 грн.; за договором позики від 21.09.2015 року суму основного боргу в розмірі 1 991 377,50 грн.; та судовий збір в розмірі 6 890,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: