ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4736/19 Справа № 191/4312/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Марочко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи Синельниківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури, суду,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури, суду.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги, пред`явивши позовні вимоги до Державної казначейської служби України, Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури, суду (т.1 а.с.51-54).

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилався на те, що 06 грудня 1998 року, будучи охоронцем ЦДМ «Карусель», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.40 років Жовтня ,5 , виконуючи свої обов`язки, він знаходився на робочому місці у тверезому стані і присікав хуліганські дії з боку відвідувача ЦДМ «Карусель» ОСОБА_3. Намірів на порушення громадського порядку і вчинення хуліганських дій він не мав, свої службові повноваження не перевищував. На прохання припинити хуліганські дії ОСОБА_3 не реагував, у зв`язку з чим позивач був змушений разом з другим охоронцем вивести ОСОБА_3 з приміщення ЦДМ «Карусель», однак в подальшому останній повернувся вже з тілесними ушкодженнями. 16 грудня 1998 року СВ Синельниківським МРВ УМВС України у Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу №151635 за фактом хуліганських дій по відношенню до ОСОБА_3, які мали місце 06 грудня 1998 року у приміщенні ЦДМ «Карусель». 21 грудня 1998 року позивачеві було пред`явлене обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.206 КК України. 24 березня 1999 року заступником Синельниківської міжрайонної прокуратури було затверджено обвинувальний висновок і кримінальну справу направлено до суду. 14 жовтня 1999 року постановою суду кримінальну справу повернуто для додаткового розслідування. 22 лютого 2000 року кримінальну справу прийнято слідчим до свого провадження і 17 березня 2000 року досудове слідство зупинено, його як обвинуваченого було безпідставно оголошено у розшук. 31 березня 2000 року його було затримано і провадження у справі поновлено. 03 квітня 2000 року позивача було звільнено з ІТТ і 26 квітня 2000 року справу направлено прокурору в порядку ст.225 КПК України. 04 травня 2000 року кримінальна справа була повернута прокурором на додаткове розслідування і 22 травня 2000 року провадження у справі було поновлено, строк додаткового розслідування продовжено на один місяць. 21 червня 2000 року кримінальну справу направлено до суду з обвинувальним висновком. 14 липня 2000 року постановою суду кримінальна справа повернута на додаткове розслідування. 14 липня 2000 року ухвалою апеляційного суду постанова суду першої інстанції була скасована і справу повернуто на судовий розгляд. Кримінальна справа неодноразово відкладалася у зв`язку з неявкою свідків. 13 грудня 2001 року Синельниківським міськрайонним міським судом Дніпропетровської області було винесено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.1 ст.296 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. кожному, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 1266 грн. 15 лютого 2002 року зазначений вирок було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області і кримінальну справу повернуто на новий судовий розгляд. В подальшому на протязі п`яти років судовий розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою свідків, прокурорів, адвокатів. 02 грудня 2005 року прокурором було змінено обвинувачення в порядку ст.277 КПК України і дії позивача перекваліфіковано з ч.2 ст.206 КК України на ч.1 ст.296 КК України. 16 квітня 2007 року судом було винесено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч.1 ст.296 КК України і призначено покарання у вигляді одного місяця арешту, однак на підставі ст.49 КК України справу закрито у зв`язку з закінченням строків давності. З ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 1266 грн. 20 червня 2007 року зазначений вирок було скасовано апеляційним судом Дніпропетровської області і кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування.

20 серпня 2007 року Синельниківським міжрайонним прокурором справа направлена на додаткове розслідування і 21 серпня 2007 року зазначену справу отримано СВ Синельниківським МРВ УМВС України в Дніпропетровській області. Після отримання кримінальної справи органом досудового розслідування протягом тривалого часу жодних слідчих дій не здійснювалося і лише 06 січня 2010 року було розпочато досудове розслідування. 24 червня 2010 року СУ ГУМВС України були надані письмові вказівки з метою повного і всебічного з`ясування всіх обставин злочину, які необхідно було виконати в строк до 15 липня 2010 року, однак слідчим ОСОБА_4 вказівки не виконані і постановою від 29 липня 2010 року досудове розслідування було зупинено. 25 лютого 2011 року позивач отримав від заступника прокурора відповідь про те, що кримінальна справа знаходиться на вивченні в СУ області і після надходження її буде додатково вивчено, а на даний час підстав для прокурорського реагування не вбачається. 19 квітня 2011 року постановою прокурора Крапивної О.В. постанова слідчого ОСОБА_4 від 29 липня 2010 року про зупинення досудового розслідування була скасована і надані певні вказівки, які в подальшому слідчим виконані не були. В подальшому при проведенні розгляду заяв позивача на бездіяльність слідчого ОСОБА_4, останній сфальшував постанову про зупинення досудового слідства, датувавши її 29 липня 2011 року. На подальші неодноразові його звернення з приводу закриття кримінальної справи і скасування обраного йому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд слідчий ОСОБА_4 надавав відповіді про те, що по кримінальній справі проводяться додаткові слідчі дії, а скасувати запобіжний захід неможливо. На заяву позивача від 26 листопада 2012 року він отримав відповідь від 14 грудня 2012 року, де слідчий ОСОБА_4 зазначив, що заява позивача долучена до матеріалів кримінальної справи і слідчий не має права скасувати власну постанову, а може лише прокурор. 08 жовтня 2013 року позивач звернувся до прокурора Дніпропетровської області Марчук Н.В. із заявою про непроведення слідчим ОСОБА_4 слідчих дій по справі на протязі шести років, скасування підписки про невиїзд, закриття кримінальної справи, однак 18 листопада 2013 року отримав відповідь прокурора Синельниківської міжрайонної прокуратури Збарського А.П. про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування. 20 січня 2014 року додатково надана відповідь за підписом заступника начальника слідчого відділу Синельниківського МВ ОСОБА_4, де вказано: «в провадженні СВ Синельниківського МВ перебуває кримінальна справа, по якій Вам пред`явлено обвинувачення по ст.296 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд». 23 січня 2014 року ОСОБА_4 надав представнику позивача постанову від 23 жовтня 2014 року про закриття кримінальної справи за його підписом та завіреною печаткою Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, але датовану 18 листопада 2012 року, сфальшувавши її заднім числом. Слідчий ОСОБА_4 навмисно більше чотирьох років знущався над ним, на протязі більше п`ятнадцяти років слідчої та судової тяганини не було отримано жодного додаткового доказу, якого не було на момент пред`явлення позивачу обвинувачення, яке було сфальсифіковано з самого початку. Всі ці роки слідчі, прокурори, судді глумилися над позивачем, привселюдно, безсоромно глумилися над правом, навіть не зважаючи на займані посади перших осіб в області в правоохоронних органах. З надуманих підстав, свідомо затягували слідство, не виконуючи вказівки суддів першої та апеляційної інстанцій. Неодноразові звернення позивача і його представника до вищевказаних осіб з приводу злочинних дій слідчого Синельниківського MB ОСОБА_4 іронічно залишалися без розгляду, заявляючи при ньому що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. В постанові про закриття кримінальної справи, сфальшованої нібито 18 листопада 2012 року, слідчий навіть не вказав про скасування міри запобіжного заходу, як підписки про не виїзд і фактично її не скасував по цей час. Інформація, щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності по кримінальній справі знята тільки 23 липня 2014 року за супровідним листом Синельниківської міжрайонної прокуратури від 01 липня 2014 року, про що стало відомо позивачу в 2015 році з листа УІАЗ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 28 жовтня 2014 року за підписом начальника управління Згерського Р.А . Невідомо з яких підстав прокурором Синельниківської міжрайонної прокуратури Школяровим О.В. 22 травня 2014 року була направлена повістка про виклик позивача до прокуратури. За весь період, пов`язаний з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності, останній знаходився під судом на підписці про невиїзд та до часу винесення постанови про закриття справи за відсутністю в діях складу злочину, внаслідок моральних, психоемоційних, фізичних знущань, став інвалідом ІІ групи, захворів на онкологічну хворобу. В період незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності та в період проведення досудового та неодноразового судового слідства, самопочуття позивача погіршилося, він відчував слабкість, запаморочення, іноді нудоту, погіршення апетиту та роботи серцево-судинної системи, яке проявлялось в підвищенні кров`яного теку, випадках аритмії серця та погіршення загального стану здоров`я. При детальному обстеженні стану здоров`я позивача 27 червня 2006 року було діагностовано захворювання - ЛГМ ст. Ш Б, «захворювання Ходжкіна» з призначенням лікування в СОД. Однією із обов`язкових рекомендацій при лікуванні даного захворювання, окрім лікувальних та реабілітаційних заходів, є обмеження фізичних та психоемоційних навантажень, санаторно-курортне лікування. Всі ці заходи необхідно виконувати з часу встановлення даного діагнозу від 27 червня 2006 року по цей час, так як на даний час позивач перебуває на диспансерному обліку в ОКОД. За час захворювання йому була призначена ІІ і ІІІ група інвалідності, було проведено вісім курсів хіміотерапій, один курс променевої терапії, два курси імунотерапії. Також внаслідок захворювання і незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності посилювалися постійні психоемоційні навантаження на стан здоров`я, що негативно сказувалося на лікувальний процес. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 2 000 000 грн. і просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь зазначений розмір моральної шкоди .

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року було замінено первісного відповідача - Головне управління Державної казначейства у Дніпропетровській області на Державну казначейську службу України та залучено в якості співвідповідача прокуратуру Дніпропетровської області (т.1 а.с.60).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року було замінено відповідачів у справі - Синельниківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та прокуратуру Дніпропетровської області, залучено у якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Синельниківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та прокуратуру Дніпропетровської області (т.1 а.с.104).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури, суду, в розмірі 842 946 грн. 00 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати у справі в розмірі 13 240 грн. (т.2 а.с.34-37).

В апеляційній скарзі прокуратура Дніпропетровської області просить рішення суду від 01 лютого 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 701 064 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду від 01 лютого 2019 року скасувати та ухвали нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційні скарги залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність їх доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдання шкоди відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Така правова позиція викладена у постанові Верхового суду України №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абз.2 п.14 Постанови судам роз`яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов`язковим виконанням наведеної норми права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 16 грудня 1998 року СВ Синельниківським МРВ УМВС України у Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу №151635 за фактом хуліганських дій по відношенню до ОСОБА_7 , які мали місце 06 грудня 1998 року у приміщенні ЦДМ «Карусель».

21 грудня 1998 року позивачеві було пред`явлене обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.206 КК України і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

18 листопада 2012 року постановою слідчого кримінальна справа №була закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності складу злочину (т.1 а.с.5, 6).

22 лютого 2016 року зазначена постанова слідчого про закриття кримінальної справи від 18 листопада 2012 року керівником Синельниківської місцевої прокуратури була скасована (т.1 а.с.86, 87).

23 лютого 2016 року постановою слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальна справа була закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності складу злочину. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд було скасовано (т.1 а.с.88-90).

Таким чином, судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності і до нього незаконно був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд протягом тривалого часу. Зазначені обставини негативно впливали на душевний стан позивача, змушували його нервувати, створили позивачу певних дискомфорт, порушили його звичайний уклад життя, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що моральна шкода позивачу була заподіяна.

Позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності і обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд спричинено моральну шкоду та позивач має право на відшкодування моральної шкоди.

Так, ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством та судом з 21 грудня 1999 року, тобто з часу пред`явлення обвинувачення і обрання йому запобіжного заходу, до 23 лютого 2016 року, тобто до дня закриття кримінальної справи і скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, що у сукупності становить 202 повних місяців.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», розмір мінімальної заробітної плати на день розгляду справи встановлений в сумі 4 173 грн.

Отже, виходячи з розміру одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, розмір моральної шкоди, який яку завдано ОСОБА_1 становить 842 946 грн. (202 - кількість повних місяців х 4173 один розмір мінімальної заробітної плати на момент відшкодування).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що протиправним притягнення позивача до кримінальної відповідальності і тривале застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд є підставою для відшкодування моральної шкоди та оцінюючи докази у їх сукупності, врахувавши характер та ступінь душевних переживань позивача, які були викликані свавільним нехтуванням його правами, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнувши з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури, суду, в розмірі 842 946 грн.

Однак, стосовно стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 процесуальних витрат у справі в розмірі 13 240 грн., а саме за проведення судово-психологічної експертизи, слід зазначити, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року у справі було призначено судово-психологічну експертизу (т.1 а.с.230, 231).

30 березня 2018 року вказана цивільна справа повернулася з експертної установи до суду першої інстанції з висновком експерта, у супровідному листі вказано, що вартість експертизи в сумі 13 240 грн. сплачено (т.1 а.с.241, 242- 248).

Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціалістів, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази - відповідні рахунок, квитанція на підтвердження сплати позивачем ОСОБА_1 вартості експертизи в розмірі 13 240 грн.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 процесуальних витрат у розмірі 13 240 грн. підлягає скасуванню у зв"язку з відсутністю доказів на підтвердження дійсно такої сплати позивачем.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області про необхідність обчислення моральної шкоди за період з 21 грудня 1998 року по 18 листопада 2012 року - день винесення постанови про закриття кримінального провадження, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки 22 лютого 2016 року зазначена постанова слідчого про закриття кримінальної справи від 18 листопада 2012 року була скасована та 23 лютого 2016 року постановою слідчого кримінальна справа була закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності складу злочину. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд було скасовано. Таким чином, фактично кримінальна справа була закрита- 23 лютого 2016 року.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України стосовно того, що спричинення моральної шкоди позивачем не доведено, є безпідставним, оскільки будь-яке порушення конституційного, цивільного права, чи охоронюваного законом інтересу спричиняє моральну шкоду. Предметом доказування в цьому випадку є глибина моральної шкоди, від якої залежить її розмір та форма відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі є необгрунтованими, оскільки саме вказана служба повинна відшкодувати завдану позивачу шкоду за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Посилання в апеляційних скаргах на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є необґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду частковому скасуванню в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 процесуальних витрат у розмірі 13 240 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи Синельниківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури, суду скасувати в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 процесуальних витрат у справі в розмірі 13 240 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді