Справа: 2-2937/11 Суддя суду першої інстанції Лазарева Г.М.
Провадження: 22-ц/812/1858/19Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: представника боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року, постановлену під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні цього ж суду, за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі АТ «Дельта Банк», Банк) до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2018 року АТ «Дельта Банк» звернулося до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на те, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 вересня 2012 року задоволено позов АТ «Дельта Банк» та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 09 лютого 2007 року в сумі 258 776 грн. 53 коп., за кредитним договором 0 від 25 жовтня 2006 року в сумі 337 698 грн. 48 коп.

07 червня 2013 року за вказаним судовим рішенням Банк отримав виконавчий лист та направив його на примусове виконання до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Згідно листа Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області (далі Корабельний ВДВС) від 10 жовтня 2018 року, державним виконавцем 24 грудня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, в результаті аналізу журналів вхідної кореспонденції за 2013-2018 роки встановлено, що виконавчий лист по даній справі поштовою кореспонденцією до АТ «Дельта Банк» не надходив, відсутній він і в структурних підрозділах банку.

Отже, оскільки, виконавчий документ був втрачений при поштовій пересилці не з вини стягувача, факт втрати якого був встановлений 24 жовтня 2018 року під час проведення внутрішньобанківського аудиту після отримання інформації від органу державної виконавчої служби, Банк просив визнати причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2013 року по справі № 2-2937/2011 поважними, відновити пропущений строк для пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання та видати дублікат виконавчого листа по даній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 лютого 2007 року в розмірі 258 776 грн. 53 коп., за кредитним договором № 0 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 337 698 грн. 48 коп.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року вказану заяву задоволено. Постановлено видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-2937/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 09 лютого 2007 року в розмірі 258 776 грн. 53 коп., за кредитним договором 0 від 25 жовтня 2006 року в розмірі 337 698 грн. 48 коп. для подальшого пред`явлення його до виконання. Поновлено АТ «Дельта Банк» строк для пред`явлення виконавчого листа по зазначеній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Задовольняючи заяву Банку, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність виконавчого документа унеможливлює продовження виконання судового рішення, а тому існує необхідність у видачі стягувачу дубліката виконавчого листа замість втраченого. Разом з тим, відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскарженої ухвали суду, просив її скасувати та відмовити у задоволенні заяви АТ «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, посилаючись на те, що його довірительку не було належним чином повідомлено про дату судового засідання, суд не направляв, а вона не отримувала судових повісток, чим були порушені права боржника; заявник звернувся до суду з відповідною заявою через п`ять років після повернення виконавчого документу стягувачу; факт втрати виконавчого листа не доведений, ніяких доказів з цього приводу суду не надано.

Крім того, скаржник наголошував на тому, що в оскарженій ухвалі суду взагалі відсутні причини, які суд визнав поважними для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а доводи заяви про те, що Банк не звернув своєчасно виконавчий лист до виконання через те, що він був втрачений при пересилці з ДВС, що було з`ясовано Банком тільки в жовтні 2018 року, є безпідставними, оскільки такі обставини були встановлені після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та не спростовують байдужого ставлення Банку до виконання судового рішення.

Отже, заявник мав об`єктивну можливість цікавитись стадією виконавчого провадження, своєчасно вчинити процесуальну дію як з отримання дублікату виконавчого листа, так і пред`явлення його до виконання.

Стягувач та Корабельний ВДВС правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши наявні в справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) того ж ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.17.4 розділу ХIII «Перехідні положення» того ж ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановлюється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч..ч. 1 та 3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення судом рішення у даній справі) заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката. Тобто під час розгляду питань про видачу дубліката виконавчого листа чи судового наказу явка сторін виконавчого провадження є їх правом, а не обов`язком.

Проте вони повинні бути належним чином повідомлені про дату судового засідання (ст. 128 ЦПК України) і лише за наявності таких даних суд може розглянути заяву без них.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції ОСОБА_2 не повідомлялася про дату, час та місце розгляду зазначеної заяви стягувача.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст.129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалою суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши, зокрема боржника ОСОБА_2 належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив її права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог закону судом не було дотримано, на наведені вище обставини не було звернуто увагу, що призвело до порушення норм процесуального права, прав боржника ОСОБА_2 , на що вона посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України ухвалу суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з такого.

Встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва задоволено позов АТ «Дельта Банк» та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором 0 від 25 жовтня 2006 року станом на 12 травня 2009 року в сумі 337 698 грн. 48 коп., № 0 від 09 лютого 2007 року станом на 12 травня 2009 року в сумі 258 776 грн. 53 коп.,а всього в сумі 596 475 грн. 01 коп., а також стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» судові витрати по 975 грн. з кожного.

14 травня 2013 року представник АТ «Дельта Банк» звернулося до суду з заявою про видачу виконавчого листа.

За даними Корабельного відділу держаної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції Миколаївської області 14 червня 2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виданим 07 червня 2013 року Корабельним судом м. Миколаєва виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором 0 від 25 жовтня 2006 року станом на 12 травня 2009 року в сумі 337 698 грн. 48 коп., № 0 від 09 лютого 2007 року станом на 12 травня 2009 року в сумі 258 776 грн. 53 коп.

24 грудня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (надалі Закон № 606-XIV), який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Частиною першою ст. 3 Закону України про виконавче провадження від 02 червня 2016 року N 1404-VIII ( далі Закон N 1404-VIII ) передбачено перелік виконавчих документів, на підставі яких рішення підлягають примусовому виконанню. Серед них є виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках, зокрема, на підставі судових рішень.

Відповідно до п. 17.4 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України зазначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України зазначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, доказуванню та встановленню підлягають наступні обставини: чи звертається особа із заявою про видачу дублікату виконавчого листа в межах строку передбаченого п. 17.4 Розділу VIII Перехідних положень ЦПК України; чи надала сторона докази втрати виконавчого листа; чи можуть бути обставини визнані поважними, які зумовили звернення до суду із пропуском процесуальних строків.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону № 606-XIV встановлювалися строки виконання судового рішення, а саме протягом року з наступного дня після набрання ним законної сили.

За приписами ст. 12 Закону N 1404-VIII строк виконання судового рішення передбачено протягом трьох років з наступного дня після набрання ним законної сили.

Отже строк пред`явлення виконавчого документу до виконання через органи Державної виконавчої служби відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час виникнення спірних відносин встановлювався один рік.

Заявник при зверненні до суду із вказаною заявою обґрунтував пропущення строків та відсутність виконавчого документу тим фактом, що на адресу стягувача виконавчий лист з відділу державної виконавчої служби не повертався, а тому необхідно вважати, що він був втрачений про пересилці.

Між тим суд першої інстанції, задовольнивши заяву стягувача, не встановив тих обставин від яких залежить правильне вирішення поданої заяви, як втрати виконавчого документу так і до обставин поважності причин пропуску пред`явлення виконавчого документу до виконання, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення заяви стягувача.

Так, заявник, як стягувач, мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права надані законом, контролювати процес стягнення боргу, робити відповідні запити та інше.

Між тим, стягувачем не були вжиті жодні заходи (контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо) які б вказували на те, що він вживав активних дій реалізації своїх прав.

Водночас видача дубліката виконавчого листа передбачена законодавством лише у разі його втрати. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, в свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Доказами втрати поштового відправлення на ім`я заявника міг бути будь-який письмовий документ (акт, лист, повідомлення, тощо), одержаний за результатами звернення заявника чи його представника до поштового відділення з метою проведення перевірки у порядку, встановленому Інструкцією про порядок проведення на підприємствах поштового зв`язку, в їхніх філіалах та структурних підрозділах перевірок за фактами втрат поштових відправлень та нестачі їх вкладення, затвердженою наказом Державного комітету зв`язку України № 14 від 27 січня 1998 (надалі- Інструкція).

Вказана Інструкція визначає порядок проведення перевірок на підприємствах поштового зв`язку Українського об`єднання поштового зв`язку, в їхніх філіалах та структурних підрозділах за фактами втрат поштових відправлень та нестачі частини їх вкладення. Пунктом 1.3. Інструкції встановлено, що перевірки проводяться по всіх випадках втрат поштових відправлень та нестачі частини їх вкладення.

Із змісту п. 3.1. та п. 8.1. Інструкції вбачається, що при перевірці встановлюється хто, коли, о котрій годині і звідки доставив пошту, з якою пересилалось втрачене поштове відправлення, та з якими документами; хто з працівників поштового зв`язку (поштового вагона) приймав пошту, з якою пересилалось втрачене поштове відправлення; чи є на документах позначка про перевірку за підписом осіб, які приймали пошту; чи проводилися під час приймання пошти ретельний огляд, поіменна звірка поштових відправлень; чи було фактично доставлене з поштою відправлення та ін. Результати кожної перевірки оформлюються актом або довідкою, де відображаються всі дані і докази та підбиваються підсумки перевірки з відповідними висновками та пропозиціями.

Заявник не довів відсутність можливості провести перевірку втрати поштового відправлення у встановленому законом порядку.

Отже колегія суддів дійшла висновку, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження втрати виконавчого листа до поданої заяви надано не було, а ствердження представника заявника про те, що документи були втрачені при пересилці є припущенням та не базуються на жодних доказах.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від обставин та характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на це, не можна визнати поважними, навіть не вказані заявником, який є юридичною особою, причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь-яких доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, заявником не надано, як не вказано і те, що вказані обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Таким чином, в судовому засіданні та з матеріалів справи взагалі не встановлена втрата та поважність причин пропуску строків пред`явлення до виконання виконавчого листа, заявник жодних документів на підтвердження своїх вимог не надав, тому у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення слід відмовити у повному обсязі.

При цьому колегія суддів вважає, що сама по собі наявність у банку права на отримання дублікату виконавчого листа без надання доказів його втрати, не є достатньою підставою для задоволення вимог щодо видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення.

Враховуючи наведене, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви як необґрунтованої.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України з АТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 384 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-2937/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитними договорами 0 від 25 жовтня 2006 року в сумі 337 698 грн. 48 коп. і № 0 від 09 лютого 2007 року в сумі 258 776 грн. 53 коп. та поновлення строку для пред`явлення цього виконавчого документу до виконання відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», місцезнаходження якого за адресою м. Київ вул. Щорса, будинок 36-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 34047020 на користь ОСОБА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді О.В. Локтіонова

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.