ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/2123/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника апелянта Осадця В.С.,

представника Управління ДКС України у м. Хмельницькому Гойди Т.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2019 року, суддя Чевелюк З.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з незаконним утримання податку з пенсії,

встановив :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 17417,78 грн. збитків, завданих законом, що визнаний неконституційним. Вказав, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України зазначений орган Пенсійного фонду України, як податковий агент, щомісячно утримував із нарахованої йому пенсії податок з доходів фізичних осіб. У зв`язку з прийняттям Закону України від 28.12.2014 року, №71-VII«Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у п.п. 164.2.19 ст. 164 Податкового кодексу України було внесено зміни, зокрема щодо оподаткування пенсій у разі, якщо їх розмір перевищував 3 розміри мінімальної заробітної плати. Законом України від 02.06.2016 року, №1411-VII було установлено оподаткування пенсій у разі, якщо їх розмір перевищував 10 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На підставі вказаних законів УПФУ в м. Хмельницькому в період з 01.07.2014 року по 30.06.2016 року утримало податок з його пенсії в розмірі 17417,78 грн.

Рішенням від 27.02.2018 року №1-р/2018 у справі за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого пункту 164.2.19 пункту 164 статті 164 Податкового Кодексу України (справа про оподаткування пенсій та щомісячного довічного грошового утримання) Конституційний Суд України визнав неконституційним ці положення Податкового кодексу України.

Вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у цій частині Закону щодо оподаткування пенсії йому було заподіяно матеріальної шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з 01.07.2014 року по 30.06.2016 року в розмірі 17417,78 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.10.2019 року провадження у справі закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначив, що суд прийшов до необґрунтованого висновку про те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом спору в даному випадку є стягнення майнової шкоди, і справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також звернув увагу на неправильність посилання в рішенні суду на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року, справа №686/6775/18, оскільки її висновки суперечать висновкам Великої Палати Верхового Суду, зробленим у декількох постановах.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України за період з 01.07.2014 року по 30.06.2016 року здійснено відрахування з призначеної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 17417,78 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 7 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992, № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992, № 2262-XII, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Судом встановлено, що предметом судового розгляду є вимога особи, яка отримує пенсіє відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про стягнення з Держави Україна в особі Управління Державної казначейської служби України збитків в сумі 174417,78 грн., завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячної пенсії, у зв`язку з чим останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

Оскільки спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі №757/70264/17-ц (провадження №14-360цс18) та у постанові від 05.06.2019 року у справі №686/23445/17 (провадження №14-162цс19), Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 року у справі №686/6775/18, які також стосуються стягнення збитків з держави на користь осіб, які проходили публічну службу у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у справі, оскільки вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на помилковість висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №686/6775/18, та невідповідність її висновкам, які містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду України є необґрунтованими, оскільки між вказаними постановами Палат Верхового Суду, що стосуються спірного питання, розбіжностей у застосуванні норм права немає. Апелянт помилково витлумачив наведені в апеляційній скарзі постанови касаційного суду та прийшов до невірного висновку про те, що подана ним позовна заява повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки не носить характеру публічно-правового спору. Сама по собі та обставина, що позовна вимога стосується стягнення майнової шкоди не свідчить про її цивільно-правовий характер.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389,390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2019 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко