Справа № 215/3755/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Коноваленка М.І.

секретар судового засідання Пономаренко М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»» (далі ПрАТ «ПівнГЗК»), яким просить стягнути відповідно до ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України - 146055 грн. моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності (а.с.1-3).

В обґрунтування позову вказує, що в період роботи у шкідливих умовах праці 11 років 3 місяці на ПрАТ «ПівнГЗК», ОСОБА_1 отримані хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В.ЛН першого-другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-перефіричним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадікулярним синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ першого-другого ступеня). Остеопорозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей, які, відповідно до акту розслідування від 28.12.2018, виникли з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 19.02.2019 первинно та безстроково позивачу було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково.

Вважає, що ОСОБА_1 не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань позивач відчуває задишку при помірному фізичному навантаженні, сухий кашель, важкість у грудиній клітці, зниження слуху на обидва вуха, шум в вухах з іррадіацією у ліву ногу, більта обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, затерпання рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість. Все це ставить під загрозу його життя. Позивач був єдиним годувальником у сім`ї.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого рогу Дніпропетровської області від 08.07.2019 року, в якій зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачу встановено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач ПрАТ «Північний ГЗК» повідомлений про відкриття провадження та порядок розгляду справи належним чином, копія ухвали з додатками отримана 11.07.2019, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.55).

16.07.2019 відповідачем подано суду клопотання про розгляд справи з викликом сторін, у задоволенні якого ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2019 відмовлено.

22.07.2019 відповідачем подано суду відзив на позов разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу. Представник відповідача позов не визнає в повному обсязі, у відзиві вказує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці під розписку, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки. Тривалість роботи позивача в шкідливих умовах залежить від самого працівника і лише працівник несе відповідальність за наслідки свого вибору. Працюючи в шкідливих умовах, позивач сам повинен дбати про свій стан здоров`я. Крім того, позивачем не надано доказів спричинення шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, просить відмовити в задоволенні позову.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З 02.03.2004р. по 02.06.2015 року позивач працював на ПрАТ «ПівнГЗК» водієм великовантажного автомобіля (а.с.28-30- копія трудової книжки).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.12.2018 р. (а.с.4-5 - копія акту), позивачу ОСОБА_1 встановлені хронічні професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В.ЛН першого-другого ступеня; вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-перефіричним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадікулярним синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ першого-другого ступеня). Остеопорозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей.

Позивачу первинно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності, згідно до висновків МСЕК від 19.02.2019 р., де також зазначено, що позивач потребує забезпечення лікарським засобами, виробами медичного призначення (а.с.6 - копія довідки).

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Ст.ст.21, 28, 34 даного Закону було передбачено обов`язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте Конституційний Суд України вважає,що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання не конституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв`язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Так, згідно зі ст.153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. На власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачу, як вказувалося раніше, згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28.12.2018 (а.с.4-5 - копія акту), встановлені хронічні професійні захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10 % до 70 % в повітрі робочої зони в 1,4 рази перевищує ГДК (2,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3); концентрація азоту діоксину перевищуєГДК в 1,4 рази ГДК (2,8 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно ГОСТ-12.1.005-88 «Общие санітарно-гигиенические требования к воздуху раб очей зони».

Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 11 років 3 місяці.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер захворювання, пов`язаного з обмеженням в пересуванні та фізичними навантаженнями, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до наслідків що наступили, які підтверджуються висновком МСЕК, виписками з медичної карти хворого (а.с.7-27 - копії виписки) позов слід задовольнити частково та стягнути з ПрАТ «Півн ГЗК» на користь позивача 40 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною.

Підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно із пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином стягнута моральна шкода, у зв`язку з ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку, що зазначено також в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 р.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, тому судовий збір за позовну заяву про стягнення моральної шкоди відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 141 ЦПК України стягується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менш 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 року, з відповідача в розмірі 768,40 грн., в дохід держави.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати по справі складаються також з витрат на професійну правничу допомогу, підтверджену розрахунком, актом приймання-передачі правової допомоги, прибутковим касовим ордером (а.с.45-47). Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому суд стягує витрати на правничу допомогу в сумі 2700,00 грн. (без урахування суми за представлення інтересів в суді).

На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49,133,141, 259, 263-265, 268, 273, 174 ч.4, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: 50079, м. Кривий Ріг, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , - 40 000 (сорок тисяч) грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» , місцезнаходження: 50079, м. Кривий Ріг, судові витрати: 768,40 грн. судового збору на користь держави, та 2700,00 грн. витрати на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпопетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти -денний строк, з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення складено без проголошення 29 липня 2019 року.

Суддя: