Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 235/4755/18

провадження № 61-10788св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест»,

відповідач - ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року у складі судді Бородавки К. П. та постанову Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Папоян В. В., Біляєвої О. М., Будулуци М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» (далі - ТОВ «Бета-Агро-інвест») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) про визнання недійсним договору оренди та визнання укладеною додаткової угоди.

Позовні вимоги мотивувало тим, що відповідач порушив його переважне право на продовження договору оренди землі від 20 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_1

Посилалося на статтю 33 Закону України «Про оренду землі» та на зазначений договір, у якому передбачено, що після закінчення строку дії договору позивач має переважне право на його поновлення на новий строк.

Заявник зазначав, що 13 квітня 2017 року від ОСОБА_1 на його адресу надійшла заява про відмову від продовження строку дії договору без зазначення будь-яких мотивів. 24 червня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-інвест» надіслало на адресу ОСОБА_1 заяву із запереченнями та вимогою повідомити підстави відмови у продовженні дії договору оренди.

Натомість, не надавши відповідь на заяву, ОСОБА_1 19 березня 2018 року уклала договір оренди спірної земельної ділянки з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Вважало, укладений між відповідачами договір протиправним та таким, що порушує його права як первісного орендаря.

З урахуванням наведеного просило визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди спірної земельної ділянки та визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 20 серпня 2007 року, якою внести зміни до договору оренди, у редакції, запропонованій ТОВ «Бета-Агро-інвест».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року (з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 26 грудня 2018 року) у задоволенні позовних вимог ТОВ «Бета-Агро-інвест» було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки спірна земельна ділянка після закінчення строку дії договору оренди повернута ОСОБА_1 , тому приписи частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» на спірні правовідносини не розповсюджуються.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 порушення переважного права позивача за частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки спірна земля в оренду іншій особі одразу передана не була, а спірний договір оренди між відповідачами був укладений лише в березні 2018р. та після того як ОСОБА_1 був отриманий від ТОВ «Бета-Агро-інвест» лист від 20 жовтня 2018 року, за яким останній обізнаний про відмову орендодавця продовжувати строк дії договору та повідомляє про припинення своєї господарської діяльності на спірній земльній ділянці. Районний суд вважав, що це дало ОСОБА_1 обґрунтовану підставу дійти висновку про відмову ТОВ «Бета-Агро-інвест від наміру скористатись своїм переважним правом.

Суд першої інстанції посилався на положення статей 13, 33 Закону України «Про оренду землі», правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 червня 2011 року у справі № 6-17цс11 та дійшов висновку, що у діях відповідача ОСОБА_1 відсутні порушення переважного права позивача (орендаря земельної ділянки).

Додатковим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2018 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Бета-Агро-інвест» залишено без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з боку відповідачів відсутне порушення передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважного права позивача на укладення договору оренди земельної ділянки на новий термін. Апеляційний суд зазначив, що оспорюванний договір оренди землі, укладений між відповідачами у березні 2018 року, не порушує прав позивача, якій відповідно до листа від 20 жовтня 2018 року погодився з відмовою орендодавця від продовження дії договору від 20 серпня 2007 року та повідомив про припинення своєї господарської діяльності на спірній землі.

Апеляційний суд вважав, що між позивачем та ОСОБА_1 не було досягнуто згоди на продовження терміну дії договору оренди землі, відповідач завчасно попередила щодо припинення договору оренди землі після закінчення строку дії договору, а позивач листом від 20 жовтня 2017 року фактично прийняв її відмову від продовження договору оренди, повідомив про припинення господарської діяльності на земельній ділянці та повернув її у розпорядження власника.

Зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини та застосував до них відповідні норми права і прийняв законне рішення з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-65цс15.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2019 року, ТОВ «Бета-Агро-інвест», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій допущено невірне тлумачення змісту листа від 20 жовтня 2017 року, що призвело до винесення помилкового рішення та постанови по справі, оскільки у цьому листі не ставилося питання визнання закінченими правовідносин та повернення земельної ділянки, про що свідчать наміри укласти додаткову угоду до договору оренди землі та продовження строку дії цього договору.

Заявник зазначив, що ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не звернули уваги на факт відсутності відповіді ОСОБА_1 на лист-пропозицію від 20 червня 2017 року щодо поновлення договору.

Крім того, зважаючи на те, що спірна земельна ділянка передана в оренду ФОП ОСОБА_2 , вважає, що переважне право є порушеним та підлягає безумовному відновленню. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 702/699/16-ц, у якій зазначено, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право та у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором, інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права.

Заявник посилається також на те, що умови договору оренди, укладеного між відповідачами, є менш вигідні для орендодавця, ніж ті, які були запропоновані ним.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року ФОП ОСОБА_2 подала суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначає, що касаційна скарга є безпідставною, а посилання заявника на порушення його прав необґрунтованими.

Зазначає, що не порушувала переважного права позивача на продовження строку дії договору оренди та не обмежувала в реалізації його прав оренди.

Вважає, що відсутні законні підстави визнавати недійсним договір оренди землі від 14 березня 2018 року, оскільки ОСОБА_1 довірила їй свою землю для користування та бажала, щоб саме вона орендувала землю.

Крім того наголошує, що волевиявлення на поновлення строку дії договору оренди землі від 20 серпня 2007 року та підписання додаткової угоди до договору оренди зі сторони орендодавця відсутнє. Переважне право орендаря не повинно спонукати власника землі до укладення договору на новий строк всупереч його волі.

Вважає, що саме заявник веде себе недобросовісно, а тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 серпня 2007 року між ТОВ «Бета-Агро-інвест» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номеромНОМЕР_1 , загальною площею 6,3711 га, розташованої на території Іванівської сільської ради Покровського (попередня назва Красноармійський) району Донецької області.

Встановлено, що кадастровий номер НОМЕР_1 було помилково присвоєно декільком земельним ділянкам, тому на підставі технічної документації із землеустрою кадастровий номер зазначеної ділянки було змінено на номер НОМЕР_2 .

Вказана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 .

Пунктом 8 договору оренди від 20 серпня 2007 року встановлено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

13 квітня 2017 року від ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Бета-Агро-інвест» надійшла заява про відмову від продовження строку дії договору без будь-яких мотивів.

24 червня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-інвест» надіслало на адресу ОСОБА_1 заяву із запереченнями на заяву від 13 квітня 2017 року та вимогою повідомити підстави відмови у продовженні дії договору оренди.

Також у листі повідомило про намір скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Крім того зазначив, що ним належно виконувались обов`язки за умовами договору оренди, планово здійснювалось підвищення орендної плати, передбачене її збільшення до 4% в 2017р. та 5%, починаючи з 2018р., що становитиме 11951,19 грн. на рік. ОСОБА_1 запропоновано або підписати додаткову угоду до договору оренди землі чи договір оренди у новій редакції або надати письмову відмову. До листа додані додаткова угода до договору оренди та договір оренди в новій редакції з додатками. В зазначених документах пропонувалося орендна плата в розмірі 4% нормативної грошової оцінки землі в 2017 році та 5%, починаючи з 2018 року, що становитиме 11951,19 грн. на рік.

20 жовтня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-інвест» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист б/н, за змістом якого повідомило ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та відмовою останньої продовжити його на новий строк на нових умовах, позивачем здійснюється інформування фіскальних органів про зменшення оброблюваних ним земель.

За змістом довідки ТОВ «Бета-Агро-інвест»про ротацію культур на спірній земельній ділянці за період з 2008 по 2017 роки була здійснена така ротація сільськогосподарських культур: 2010, 2013, 2015, 2017 роки - соняшник, 2008, 2009, 2012, 2014, 2016 роки - озима пшениця, 2011 рік - соя.

Відповідно до довідки позивача від 05 вересня 2018 року щодо сум, номерів, дат податкових документів звітів 1 ДФ, ОСОБА_1 позивачем нараховані такі суми: 2012рік - 2995,30 грн, 2013 рік - 3677,76 грн, 2014 рік - 235,29 грн, 2014 рік - 4550,00 грн, 2015 рік - 5781,05 грн, 2015 рік - 195,67 грн, 2016 рік - 8365,22 грн, 2017 рік - 1613,43 грн, що узгоджується з відомостями, наданими на виконання ухвали суду від 16 жовтня 2018 року Харківським Управлінням Офісу ВПП ДФС.

З витягу із матеріалів еколого-агрохімічної паспортизації за 2011 рік та агрохімічного паспорту поля вбачається, що агрохімічна оцінка земельної ділянки у 2011 році складала 61,3 бали, а у 2017 році - 73,7 бали.

14 березня 2018 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі №16 про довгострокове платне користування спірною земельною ділянкою. Договір укладено на 10 років. Орендна платна вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 відсотки нормативної грошової оцінки землі, що становить 7171,07 грн.

Реєстрація відповідного речового права оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі №16 проведена 19 березня 2018 року за №25336986, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Бета-Агро-інвест» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК Українивизначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ «Бета-Агро-інвест» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншим орендарем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення договору оренди землі) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 93 Земельного Кодексу Україниправо оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частин першої, четвертої, шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі»та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього законунеобхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Оскільки у пункті 8 договору оренди земельної ділянки від 20 серпня 2007 року передбачено переважне право орендаря на поновлення дії договору оренди на новий строк, для його реалізації та набуття права оренди на новий строк орендарем потрібно здійснити дії, передбачені частинами 1- 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: повідомити орендодавцяпро намір продовжитидію договору не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, подати проект додаткової угоди.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Бета-Агро-інвест», на виконання положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» та пункту 8 договору оренди, надіслало на адресу ОСОБА_1 заяву з повідомленням про намір скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки та подало додаткову угоду до договору оренди землі. Строк дії договору оренди землі закінчився 20 серпня 2018 року. Зважаючи на відсутність повідомлень від орендодавця про поновлення договору оренди на новий строк, орендар припинив використання земельної ділянки після закінчення його дії. У зв`язку з цим, 20 жовтня 2017 року ТОВ «Бета-Агро-інвест» повідомило ОСОБА_1 про інформування фіскальних органів про зменшення оброблюваних ним земель та припинення господарської діяльності на її земельній ділянці. Оскільки з моменту закінчення строку дії договору оренди землі від 20 серпня 2007 року до моменту укладення ОСОБА_1 договору оренди з ФОП ОСОБА_2 , 14 березня 2018 року, пройшло понад пів року, підстав для визнання останнього недійсним немає.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже для поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»потрібно одночасне існування двох юридичних фактів: 1) продовження використання земельної ділянки орендарем після закінчення строку договору оренди; 2) відсутність протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Враховуючи те, що після закінчення дії договору оренди, земельна ділянка ТОВ «Бета-Агро-інвест» не використовувалася і була повернута ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання порушеним права позивача.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не підписала додаткову угоду до договору оренди землі, надіслану ТОВ «Бета-Агро-інвест», вона висловила своє небажання надалі співпрацювати з позивачем, що не суперечить частині першій статті 626 ЦК України та частині першій статті 627 ЦК України.

Також суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 14 березня 2018 року № 16, укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , оскільки він не порушує права позивача та укладений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 702/699/16-ц, на яку посилається заявник, сформульована у справі з подібними правовідносинами (переважне право на поновлення договору оренди). Судове рішення Верховного Суду містить висновок про те, що для застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідною умовою є продовження користування земельною ділянкою. Правові висновки у зазначеній справі не підтверджують доводів заявника.

За таких обставин суди попередніх інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість його рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 грудня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк