Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/1019/18

Провадження № 2/300/19/2019

20.03.2019 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Вотьканича В.А., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить виселити відповідачів з літньої кухні, яка зазначена літерою «К» у витязі із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 100408855 від 17.10.2017 року, та яка знаходиться за адресою: смт. Воловець, вул. Яблуново, буд. 12, Воловецького району Закарпатської області, без надання іншого житлового приміщення.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: смт. Воловець, вул. Яблуново,12, Воловецького району Закарпатської області, в якому вона проживає разом із мамою, чоловіком та сином. Обєкт права власності включає складові частини нерухомого майна: літня кухня, вбиральня, господарська будівля. У літній кухні, яка є складовою частиною приватного житлового будинку зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_3, який є рідним братом позивачки, та його співмешканка ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Подальше проживання із відповідачами не можливе внаслідок того, що вони зловживають спиртними напоями, після чого вчиняють сварки та бійки, ведуть аморальний спосіб життя. Позивач ОСОБА_1 змушена неодноразово звертатись до правоохоронних органів , оскільки вона немає ніякого захисту від протиправної поведінки відповідачів. На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідачі реагують негативно. На підставі вищенаведеного, позивач звертається до суду та просить виселити відповідачів з літньої кухні, що знаходиться за адресою: смт. Воловець, вул. Яблуново, 12, Воловецького району Закарпатської області, без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позовну заяву. Вважають, обставини, які викладені в позові є недоведеними.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що позивач ОСОБА_1 проживає у окремому житловому будинку дворогосподарства зі свої чоловіком сином та мамою, а він зі співмешканкою проживає у літній кухні, яка є складовою частиною будинку, а не безпосередньо у ньому. А тому ніяких незручностей вони не створюють позивачу. Навпаки добросовісно користуються літньою кухнею та ведуть підсобне господарство.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, ґрунтуючись на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: смт. Воловець, вул. Яблуново,12, Воловецького району Закарпатської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 100408855 від 17.10.2017 рокута реєстраційний номер обєкта нерухомого майна № 215. Загальна площа обєкту нерухомого майна складає 74,3 кв.м., а житлова: 42,6 кв.м. Із витягу вбачаються відомості про складові частини обєкта нерухомого майна, зокрема : літня кухня «К», вбиральня «В» та господарська будівля «Г». (а.с.6).

Підставою виникнення права власності ОСОБА_1 є рішення виконавчого комітету Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області № 129 від 28.09.2017 року «Про присвоєння адресного номеру на житловий будинок». Цим рішенням вирішено присвоїти адресний номер на індивідуальний житловий будинок за адресою: смт. Воловець, вул. Яблуново, буд. 12, Воловецького району та зобовязати громадянку ОСОБА_1 керуватись зазначеним рішенням при оформленні правовстановлюючих документів на цей будинок та земельну ділянку .

Згідно із ч. 1 ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканність житла.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Зі змісту ст. 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Нормою статті 157 Житлового кодексу України, встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Зі змісту ч. 1 ст. 116 ЖК України вбачається, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Для застосування норм ч.1 ст. 116 ЖК України суду необхідно встановити, які саме порушення правил співжиття допускають відповідачі, у чому це виражено та які докази є на підтвердження.

Судом зясовано, що у звязку із надходженням заяви ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2 проводилося обстеження дворогосподарства за адресою Воловець, вул. Яблуново, 12 Воловецького району Закарпатської області (колишня адреса смт. Воловець, вул. Яблуново,буд. 8) в складі комісії, зокрема, секретаря селищної ради ОСОБА_5, заступника селищного голови ОСОБА_6, спеціаліста ОСОБА_7 та в присутності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_8

Із акта обстеження дворогосподарства за № 780 від 18.10.2018 року вбачається, що громадянка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,зареєстрована та проживає в окремому житловому будинку дворогосподарства з матірю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. В будинку є дві житлові кімнати, кухня, коридор, комора. В житловому будинку комісією було виявлено безлад. Під час обстеження власниця будинку ОСОБА_1 поводилась неадекватно, висловлювала образи та погрози в адресу рідного брата ОСОБА_3 та його співмешканки ОСОБА_4 в присутності повного складу комісії, через що в комісії склалося враження, що на час обстеження вона перебувала у стані алкогольного спяніння.

Також із акту обстеження випливає, що окремо в літній кухні дворогосподарства проживає брат позивачки відповідач ОСОБА_3, 23.05.961 року народження, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 (теперішній буд. 12) з 14.06.1982 року. Відповідач проживає за цією адресою з часу народження, іншого житлового приміщення, де б він міг проживати немає. Разом із ним у літній кухні проживає відповідачка, співмешканка ОСОБА_4, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Актом обстеження встановлено, що відповідачі добросовісно користуються літньою кухнею. ОСОБА_3 веде підсобне господарство, утримує кролі та корову в хліву дворогосподарства. За словами сусідів відповідач ОСОБА_3 підтримує з ними доброзичливі стосунки, допомагає сусідам у заготівлі дров, покосах, тощо. Згідно із вищевикладеним, комісія ухвалила висновок, відповідно до якого, відповідач ОСОБА_3 разом із співмешканкою ніяких перешкод у користуванні житлом для ОСОБА_1 не створюють, проживають в окремих будівлях дворогосподарства за адресою Воловець, вул. Яблуново, буд. 12 Воловецького району Закарпатської області. (а.с.12).

З урахуванням досліджених доказів, судом не було встановлено наявність реальних перешкод в реалізації права власності позивача, та не підтверджено вимогу виселення належними доказами достатніх обставин, зазначених в статті 116 Житлового кодексу України, що є підставою для відмови в позові про виселення.

На підтвердження позову позивачем надано вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 25.10.2017 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 та ч.1 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1020 гривень та на підставі п. «г» ч.1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання призначеного за цим вироком суду. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито.

Також, представником позивача ОСОБА_2 в якості доказів надано постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 23.08.2017 року та 15.08.2018 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді 40 сорока годин громадських робіт. Інша постанова суду від 23.08.2017 була подана представником позивача поза межами, встановленими ч.2 ст. 83 ЦПК України, а тому при вирішенні справи до уваги не судом береться.

Суд вважає, що наявність зазначених рішень суду про протиправну поведінку відповідача, які мали місце більше минулого року, з урахуванням інших обставин справи не може бути підставою для виселення відповідача ОСОБА_3 з житлового будинку, де відповідач зареєстрований з 14.06.1982 року, оскільки не носить систематичного характеру, та не свідчить про створення перешкод для позивачки. Навпаки, суд враховує той факт, що позивач ОСОБА_1 схильна до вчинення сварок та висловлювання погроз в адресу відповідачів, що було встановлено під час обстеження житла комісією Воловецької селищної ради Воловецького району Закарпатської області, коли позивачка поводила себе неадекватно та висловлювала погрози в адресу відповідачів.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, або використовування його не за призначенням, або систематичне порушення правил соціалістичного співжиття відповідачами, чи вчинення ними інших дій, спрямованих на обмеження прав позивачки, як власника. Судом зясовано, що суперечки, які виникали між сторонами носили характер побутових та не становлять собою такого порушення правил співжиття, яке б робило неможливим проживання власника разом з відповідачами в одному дворогосподарстві.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Тому суд повинен встановити, чи відповідатиме критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції виселення відповідачів з літньої кухні, яка є складовою частиною обєкта нерухомості, зокрема житлового будинку № 12 в смт. Воловець, вул. Яблуново, Воловецького району Закарпатської області, без надання іншого житлового приміщення.

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Враховуючи наведене та даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено обставини щодо порушення відповідачами прав за захистом яких він звертається до суду.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошеннябезпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено та проголошено 29.03.2019 р. о 09.15 год.

Головуючий В.А. Вотьканич