Справа №461/740/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 , 81086, АДРЕСА_2 область, Яворівський район, с. Ямельня, адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» (і.к.ю.о. 40676280, 79011, м. Львів, вулиця Рутковича 1/2) про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому після уточнення позовних вимог, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» на користь ОСОБА_1 365 737 гривень 11 копійок, з яких 337 254,04 гривень - боргу, 11 642,19 гривень відсотків за користування коштами, 4424,12 гривень 3% річних, 12 416, 76 гривень інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позов покликається на те, що з метою задоволення власних потреб у забезпеченні сонячною електроенергією він звернувся до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» для отримання кредитних коштів за Програмою енергозбереження для населення Львівщини на 2017-2020 роки. Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» є партнером Банку у програмах кредитування на придбання сонячних електростанцій і теплових насосів. Позивач звернувся до відповідача та отримав рахунок №015 від 26.04.2018 року щодо обладнання на загальну вартість 296 948,00 гривень з ПДВ. 31 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» було укладено договір купівлі-продажу №17, який був наданий Банку для оформлення кредиту. 04 червня 2018 року позивач сплатив на користь відповідача два платежі в сумі 296 948,00 гривень, проте після попереднього погодження Банком рахунку №015 від 26.04.2018 року, сторони домовились про зміну обладнання і ціна угоди збільшилась. Сторони уклали новий договір, стосовно нової ціни домовленості - 425 619,60 гривень. 31 травня 2018 року ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Солар Смарт Груп» кошти готівкою в розмірі 4 800,00 доларів США та 200,00 англійських фунтів стерлінгів. Однак, відповідач свого обов`язку за договором не виконав та не поставив товар ОСОБА_1 з моменту його оплати. 26 листопада 2018 року позивач отримав від відповідача листа, згідно якого останній пропонує розірвати договір купівлі-продажу від 31.05.2019 року з 26.11.2018 року. У подальшому, сторони уклали договір про врегулювання заборгованості. Позивач стверджує, що даним договором сторони визнали зобов`язання відповідача перед позивачем: щодо повернення сплачених коштів за Договором купівлі-продажу від 31 травня 2018 року № 17 на загальну суму 425 619,60 гривень; щодо сплати частини недоотриманого доходу за сонячну електроенергію (негенеровану за період до 31.10.2018 року) в розмірі 17 000,00 гривень. У зв`язку з чим, позивач, покликаючись на висновок експерта, просить стягнути з відповідача суму боргу - 337 254,04 гривень, 3% річних - 4424,12 гривень, 12 416, 76 гривень - інфляційних втрат, а також 11 642,19 гривень - відсотків за користування його грошовими коштами.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з мотивів наведених у ньому, відповіді на відзив та письмових поясненнях. Вказали, що боргові зобов`язання перед позивачем підтверджені укладеним між сторонами договором про врегулювання заборгованості від 17 грудня 2018 року. Відбулась одностороння відмова відповідача від договору купівлі-продажу, а тому вибір відповідачем такого наслідку порушення зобов`язання, як одностороння відмова, не звільняє його від відповідальності за допущені порушення. Також, вказали на наслідки користування відповідачем чужими грошовими коштами. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, з мотивів наведених у відзиві та запереченнях. Вказав, що розрахунок боргу вказаний позивачем є неправильним та необґрунтований належним чином. Крім того, вказав, що договором не встановлено кінцевої дати виконання зобов`язання. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з метою задоволення власних потреб у забезпеченні сонячною електроенергією позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» для отримання кредитних коштів за Програмою енергозбереження для населення Львівщини на 2017-2020 роки. Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» є партнером Банку у програмах кредитування на придбання сонячних електростанцій і теплових насосів.

31 травня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» було укладено договір купівлі-продажу №17 зі специфікацією №1, згідно умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю належний продавцю товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Предметом договору було обладнання: (фотоелектричний модуль Віsol BMU 275W полікристалічний кількістю 45 штук сумарною вартістю 171 900,00 гривень, дахова алюмінієва система кріплення Віsol Triangular Hunger Bolt - 1 шт., інвертор мережевий HUAWEI sun 2000-20 КТL 20 кВт - 1 шт., кабель солярний IsoFlex 1x6 - 180 метрів, коннектори - 16 шт., група безпеки - 1 шт.) та послуги (монтаж та запуск станції) на загальну вартість 296 948,00 гривень з ПДВ.

Рахунок був погоджений Банком. У подальшому, 04 червня 2018 року ОСОБА_1 та Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» уклали Кредитний договір №4616/05/2018/0290.

На виконання умов договору від 31 травня 2018 року, 04 червня 2018 року ОСОБА_1 сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» два платежі в сумі 296 948,00 гривень, а саме: 45 000,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № ТR.7216326.23874.11252 та 251 948,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № ТR.7208716.34220.11252.

Після попереднього погодження Банком рахунку №015 від 26.04.2018 року, сторони домовились про зміну обладнання і ціна обладнання збільшилась.

Сторони уклали новий договір від 31.05.2018 року №17 зі специфікацією №1, стосовно нової ціни домовленості 14 088,70 євро, що станом на дату підписання договору становить 425 619,60 гривень (п.3.1 договору).

Предметом нового договору було обладнання: (фотоелектричний модуль Віsol BMО 305W монокристалічний кількістю 56 штук сумарною вартістю 300 571,60 гривень, дахова система кріплення Віsol Triangular Hunger Bolt - 1 шт., інвертор мережевий HUAWEI sun 2000-20 КТL 20 кВт - 1 шт., кабель солярний IsoFlex 1x6 - 180 метрів, коннектори - 12 шт., група безпеки - 1 шт.) та послуги (монтаж та запуск станції) на загальну вартість 425 619,60 гривень з ПДВ.

Договір укладено з аналогічними реквізитами, що й попередній договір.

ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Солар Смарт Груп» кошти готівкою в розмірі 4 800,00 доларів США та 200,00 англійських фунтів стерлінгів.

Згідно п.2.1 Договору купівлі-продажу, продавець повинен повністю передати товар покупцю протягом 45 днів з моменту 100% оплати загальної вартості товару згідно специфікації №1 до даного договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.4.1 Договору, покупець зобов`язаний вчасно передати покупцю товар у стані, що відповідає умовам договору.

Відтак, враховуючи дату проведення позивачем оплати, кінцевою датою виконання договору повинно бути 19 липня 2018 року (п.10 Договору).

Листом від 26 листопада 2018 року за підписом директора ТОВ «Солар Смарт Груп» позивача повідомлено про пропозицію розірвати договір купівлі-продажу з 26.11.2018 року.

Згідно вказаного листа, ТОВ «Солар Смарт Груп» повідомило позивача, що на даний час немає можливості поставки на Україну фотоелектричних модулів марки Віsol BMО 305W і договір підписаний 31.05.2018 року пропонується розірвати. Дата розірвання договору 26.11.2018 року. Крім цього, зазначено, що гроші будуть повернуті позивачу протягом 14 робочих днів в повному об`ємі з виплатою штрафних санкцій, які передбачені в договорі 19 751, 00 гривень. Гроші, які отримані з рахунку в банку в розмірі 296 948,00 будуть повернуті на протязі 7 робочих днів.

Таким чином, відповідач не поставив товар ОСОБА_1 протягом 45 днів з моменту 100% оплати за нього, тобто свого обов`язку за договором не виконав, проте відповідач зобов`язався повернути кошти у зв`язку з розірванням договору купівлі-продажу та самостійно встановив строк повернення коштів.

17 грудня 2018 року сторони уклали договір про врегулювання заборгованості, згідно умов якого підтверджують, що правовідносини між ними регулюються договором купівлі-продажу від 31 травня 2018 року № 17 на загальну суму 425 619,60 гривень. Крім цього, сторони підтвердили, що договір купівлі-продажу від 31 травня 2018 року № 17 на загальну суму 296 948,00 гривень є нечинним з моменту підписання іншого договору і вважають договір розірваним з ініціативи відповідача (п.9 Договору).

Як видно з договору, сторони також визнали зобов`язання відповідача перед ОСОБА_1 щодо повернення сплачених коштів за Договором купівлі-продажу від 31 травня 2018 року № 17 на загальну суму 425 619,60 гривень та щодо сплати частини недоотриманого доходу за сонячну електроенергію (негенеровану за період до 31.10.2018 року) в розмірі 17 000,00 гривень (п.15 Договору).

Відповідно до п.18 Договору, такий не є домовленістю про новацію боргу чи відстрочення його виконання.

Згідно з п. 13 Договору, сторони вважають договір купівлі-продажу розірваним з 26.11.2018 року з ініціативи ТОВ «Солар Смарт Груп».

Згідно п.11 Договору, ТОВ «Солар Смарт Груп» не виконано свого зобов`язання, а тому зобов`язане повернути отримане за договором Договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Договором про врегулювання заборгованості від 17.11.2018 року сторони визнали Договір купівлі-продажу розірваним з 26.11.2018 року з ініціативи Відповідача, а тому договір купівлі-продажу вважається розірваним в односторонньому порядку, у зв`язку з відмовою відповідача від виконання свого обов`язку за договором від 31.05.2018 року.

Як встановлено судом, відповідач боргу не повернув.

Згідно п.15 Договору, сторони визнають зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Початком перебігу прострочення обов`язку повернення сплачених коштів за Договором купівлі-продажу від 31.05.2018 року є наступний за днем розірвання, тобто 27.11.2018 року.

Представником відповідача в судовому засіданні належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача не подано.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що позивач повністю виконав свій обов`язок проведення оплати товару та сплатив відповідачу кошти в розмірі більшому ніж передбачав договір купівлі-продажу від 31.05.2018 року 425 619,60 гривень. Зважаючи на дату укладення договору станом на 31.05.2018 року курсу долара США та фунта стерлінга, понад оплата згідно договору становила 3 729,16 гривень, що відображено у змісті позовної заяви.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення, певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

У даній справі має місце невиконане зобов`язання відповідача ТОВ «Солар Смарт Груп» перед ОСОБА_1 на підставі договору про врегулювання заборгованості від 17.12.2018 року.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.1 Договору купівлі-продажу, за порушення термінів передачі товару Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого товару за кожен день затримки до моменту повного виконання зобов`язань щодо поставки але не більше 5% від загальної вартості недопоставленого товару.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Наведене узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, що висловлена у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, яка враховуючи характер спірних правовідносин підлягає застосуванню у даній справі.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджено договором про врегулювання заборгованості від 17.012.2018 року, умовами якого було узгоджено повернення відповідачем сплачених коштів за Договором купівлі-продажу від 31 травня 2018 року № 17 на загальну суму 425 619,60 гривень та сплати частини недоотриманого доходу за сонячну електроенергію (негенеровану за період до 31.10.2018 року) в розмірі 17 000,00 гривень (п.15 Договору).

Суд зазначає, що квитанції, подані відповідачем від 08.11.2018 року поверненням боргу згідно умов даного договору не являються. Так, вбачається, що ТОВ «Солар Смарт Груп» повернув 33 000,00 гривень. Однак, пунктом 14 Договору від 17.12.2018 року, сторони визнали, що кошти сплачені в сумі 33 000,00 гривень є недотриманим доходом за сонячну електроенергію (негенеровану за період до 31.10.2018 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що відповідач порушив грошове зобов`язання перед позивачем, відтак, у позивача виникло право на повернення його коштів у вигляді суми оплати за договором від 31.05.2018 року, а також застосування наслідків такого порушення, відповідно до статті 625 ЦК України, і є підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно наведеного позивачем висновку судово-економічної експертизи №16 від 10.05.2019 року сума боргу, основне зобов`язання з повернення сплачених на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2018 року коштів в розмірі 425 619,60 гривень зменшилось, і його розмір становить 337 254,04 гривень. Крім цього, з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, за період з 27.11.2018 року по 31.03.2019 року, інфляційні втрати становлять 12 416,76 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4 424,12 гривень (за період з 27.11.2018 року до 16.04.2019 року).

Як вбачається з експертного висновку, в результаті проведеного розрахунку з вихідними даними, які були отримані експертом в результаті свого розрахунку грошового зобов`язання перед ОСОБА_1 станом на 06.02.2019 року, експертом розраховано суму боргу станом на 16.04.2019 року, яка становить 365 737,11 гривень, в т.ч. основна сума заборгованості 337 254,04 гривень, 3% річних 4 424,12 гривень, інфляційні втрати 12 416,76 гривень.

Оцінюючи поданий позивачем висновок судово-економічної експертизи №16 від 10.05.2019 року, який відображає розрахунок заборгованості, з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних індексів інфляції та за відповідними формулами, належним чином обґрунтований та мотивований. Також, такий отриманий у встановленому Законом порядку та спосіб, містить відомості, які стосуються обставин, що підлягають доказуванню та безпосередньо стосується обставин справи. У свою чергу, доводи відповідача щодо необґрунтованості поданого висновку експерта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Крім цього, в процесі розгляду справи не здобуто жодних доказів, які ставлять під сумнів розрахунки наведені експертом.

З огляду на наведене, безпідставними є доводи відповідача щодо необґрунтованості позову внаслідок відсутності кінцевої дати виконання зобов`язання.

Таким чином, вказані суми підлягають стягненню з відповідача.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

У відповідності до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд вважає, що стягнення з відповідача 11 642,19 гривень (відображено у висновку експертизи від 10.05.2019 року, який прийнято до уваги судом) - відсотків за користування чужими грошовими коштами, тобто одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України, відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, наявного договору від 17.12.2018 року про стягнення з відповідача боргу та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини і того, що відповідач свої зобов`язання за договором від 17.12.2018 року перед позивачем не виконав, судом перевірено розрахунок процентів за користування позикою наданий позивачем, який є обґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню за користування позикою за період з 06.02.2019 року по 16.04.2019 року 11 642,19 гривень.

Беручи до уваги наведене, суд приходить, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що відповідачем дійсно не виконано грошового зобов`язання, і всього з відповідача слід стягнути 365 737,119 гривень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, посилання сторін на мотиви заявлених позовних вимог та їх заперечення, доводи сторін щодо наведеної практики суду касаційної інстанції, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд, виходячи з мотивів та доводів, наведених у даному рішенні, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 5 024,00 гривень за проведення по справі експертизи.

Крім цього, слід стягнути з відповідача 3 657,37 гривень судового збору на користь держави.

Разом з цим, слід встановити наступний порядок виконання судового рішення:

органу (особі), який здійснює примусове виконання рішення суду, здійснювати нарахування відсотків за користування коштами, інфляційних витрат та 3 відсотків річних до повного виконання рішення суду;

платежі боржника для виконання грошового зобов`язання погашають вимоги кредитора у наступній черговості: в першу чергу витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання (судові витрати, витрати стягувача виконавчого провадження); в другу чергу відсотки за користування коштами; в третю чергу - борг; в четверту чергу - 3 відсотки річних, в п`яту чергу інфляційні витрати.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» (і.к.ю.о. 40676280, 79011, м. Львів, вулиця Рутковича 1/2) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 , 81086, Львівська область, Яворівський район АДРЕСА_4 с. Ямельня, адреса для листування: АДРЕСА_3 ) 365 737 (триста шістдесят п`ять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 11 копійок (з яких 337 254,04 грн. - боргу, 11 642,19 грн. відсотків за користування коштами, 4424,12 грн. 3 відсотки річних, 12 416, 76 грн. інфляційних витрат).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Груп» (і.к.ю.о. 40676280, 79011, м. Львів, вулиця Рутковича 1/2) на користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1 , 81086, Львівська область, Яворівський район, с. Ямельня, адреса для листування: АДРЕСА_3 ) 5024 (п`ять тисяч двадцять чотири) гривні судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Смарт Гргуп» (і.п.н., 81086, Львівська область, Яворівський район, с. Ямельня, адреса для листування: 79069, м. Львів, вулиця Нестора Літописця, будинок 18) на користь держави 3657 (три тисячі шістсот п`ятдесят сім) гривень 37 копійок судового збору.

Встановити наступний порядок виконання судового рішення:

органу (особі), який здійснює примусове виконання рішення суду, здійснювати нарахування відсотків за користування коштами, інфляційних витрат та 3 відсотків річних до повного виконання рішення суду;

платежі боржника для виконання грошового зобов`язання погашають вимоги кредитора у наступній черговості: в першу чергу витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання (судові витрати, витрати стягувача виконавчого провадження); в другу чергу відсотки за користування коштами; в третю чергу - борг; в четверту чергу - 3 відсотки річних, в п`яту чергу інфляційні витрати.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.

Повний текст рішення складено 05 грудня 2019 року.