ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м.Суми

Справа №579/906/18

Номер провадження 22-ц/816/1204/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Міністерство оборони України, Управління соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації, Глухівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 06 грудня 2018 року, ухваленого у складі судді Моргуна О.В., у приміщенні Кролевецького районного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 17 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Котлубая Вячеслава Анатолійовича, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свою заяву мотивує тим, що 27 липня 2015 року відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року був призваний до лав Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період під час третьої черги часткової мобілізації. В Кролевецькій ЦРЛ Сумської області він пройшов медичний огляд і відповідно до висновку військово-лікарської комісії визнаний придатним до військової служби, та направлений на військову службу у військову частину № НОМЕР_1 м. Шостка Сумської області. 03 червня 2016 року заявник отримав посвідчення учасника бойових дій, згідно якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. 06 жовтня 2016 року відповідно до Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 він був звільнений у запас з лав Збройних Сил України. Враховуючи той факт, що в період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року заявник виконував обов`язки військової служби під час захисту Батьківщини на особливий період при проходженні військової служби за призовом, відповідно до Указу Президента від 14 січня 2015 року за № 15/2015, він має повне встановлене законом право на визначення та встановлення факту, що в послідуючому має юридичне значення для подальших взаємовідносин між ним, як громадянином України, та державою Україна, вимогу в отриманні гарантій, в тому числі і гарантій соціального захисту, які зобов`язана виконувати держава Україна згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та встановлення факту отримання поранення, контузії, каліцтва, захворювання під час виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, яке в подальшому має значення для встановлення інвалідності, вимог в отриманні гарантій, встановлених державою як учаснику бойових дій особі з інвалідністю внаслідок війни, та інших гарантій, встановлених державою.

Просить встановити факт виконання ним в період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини на особливий період при проходженні військової служби за призовом, під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 06 грудня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що йому наданий статус учасника бойових дій, він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. Зазначає, що почав проходити військову службу у день відправлення його у військову частину 27 липня 2015 року, за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015, закінчив проходження військової служби в день виключення його як військовослужбовця зі списків особового складу 06 жовтня 2016 року, тобто проходив військову службу за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 в примусового порядку. Вважає, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить залишити її без задоволення. Зазначають, що відсутні будь-які підстави для задоволення вимог заявника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що факт виконання заявником в період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року обов`язків військової служби, під час захисту Батьківщини на особливий період при проходженні військової служби за призовом, під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 в примусовому порядку, не підлягає встановленню в судовому порядку.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки Кролевецького районного військового комісаріату Сумської області від 19 серпня 2015 року № 532 молодший сержант ОСОБА_1 відповідно до наказу військового комісара Кролевецького районного військового комісаріату Сумської області від 27 липня 2015 року №75 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (а.с.7). Вказані обставини також підтверджуються довідкою Кролевецького районного військового комісаріату Сумської області від 09 листопада 2018 року № 381, копією наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 липня 2015 року №75 (а. с. 47, 57-58).

Як вбачається з копії поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені ІНФОРМАЦІЯ_2 у складі команди № 3150 від 27.07.2015 р., в ньому значиться молодший сержант ОСОБА_1 (а. с. 59).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06 жовтня 2016 № 207 молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення нижчепойменованих військовослужбовців, звільнених на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» 06.10.2016 (а.с.8).

ОСОБА_1 наданий статус учасника бойових дій, він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим Головним управлінням Національної гвардії України (а.с.6).

Згідно відповіді Кролевецького районного військового комісаріату Сумської області від 05 грудня 2018 року № 2260 ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період. Даний вид військової служби є обов`язком громадян України, бажання чи небажання особи проходити дану військову службу не враховується. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у добровільному порядку може бути лише військова служба за контрактом, оскільки особі надається право вибору укладати чи ні контракт (а. с. 56).

Отже, як вбачається з вказаного вище листа ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, на особливий період при проходженні військової служби за призовом, під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015 в примусовому порядку.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Кролевецького районного суду Сумської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив визнати період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року виконанням обов`язків військової служби за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року по справі № 579/1734/17 заяву ОСОБА_1 задоволено: встановлено факт виконання ОСОБА_1 в період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року обов`язків військової служби під час перебування на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу та зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідало обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку, за призовом під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 (а.с. 33-34).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 04 червня 2018 року рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 12 лютого 2018 року скасовано: у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено (а. с. 35-37).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232- ХІІ від 25.03.1992 р. (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 24 Закону № 2232-ХІІ визначено початок і закінчення проходження військової служби; час та місце виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частинами першою, другою цієї статті, початком проходження військової служби вважається:

1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;

2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;

3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;

4) день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до положень частини третьої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011- ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України.

Згідно ч.3 ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232- ХІІ від 25.03.1992 року військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII визначає категорії осіб, які визнаються учасниками бойових дій, у тому числі й за безпосередню участь в АТО, та встановлює їм пільги.

Порядок надання статусу учасника бойових дій, його позбавлення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», та встановлено документи, які подаються на розгляд комісій.

Таким чином, законом визначено порядок встановлення фактів, зокрема, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, а тому такий факт не підлягає встановленню в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 наданий статус учасника бойових дій, він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Початок та закінчення проходження ним військової служби ніким не оспорюється та підтверджується письмовими доказами по справі. Крім того проходження військової служби за призовом, під час часткової мобілізації, є проходженням віійськової служби не в добровільному порядку, що підтверджується положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином факт, який просить встановити заявник підтверджується відповідними документами та підстави встановлення його в судовому порядку відсутні.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту виконання ним в період з 27 липня 2015 року по 06 жовтня 2016 року обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини на особливий період при проходженні військової служби за призовом, під час часткової мобілізації на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення даного факту проходження ним військової служби в зазначений період йому необхідне для встановлення інвалідності та отримання гарантій, встановлених державою, як учаснику бойових дій особі з інвалідністю внаслідок війни. Проте, якщо він не згоден з рішенням військово-лікарської комісії він не позбавлений права оскаржити його в судовому порядку або у позасудовому порядку у ЦВЛК згідно Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 також пояснив, що встановлення вказаного ним факту йому необхідне для надання компетентним органам іншої держави для надання йому відповідного статусу для проживання в цій країні. Проте вказаною обставиною він свою заяву не обґрунтовував та належних доказів на її підтвердження суду першої інстанції не надав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 06 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик