ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

м. Харків

справа № 613/634/18

провадження № 22-ц/818/1267/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сватенко Н.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державна казначейська служба України,

інші учасники справи:

треті особи - Прокуратура Харківської області, Головне управління національної поліції в Харківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги Бабарицької Ольги Олександрівни, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України, і Прокуратури Харківської області на рішення Богодухівського районного суду Харківської області, ухвалене 05 грудня 2018 року у складі судді Шалімова Д.В. (повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2018 року), -

У С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на свою користь 232 507 грн. 40 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 12 липня 2011 року постановою старшого слідчого СВ Богодухівського РВ ГУ МВС України у Харківській області відносно неї та ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа № 71110173 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Богодухівського РВ ГУ МВС України у Харківській області від 12 вересня 2011 року відносно позивача була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, матеріали кримінальної справи № 71110173 були виділені в окреме провадження та їм присвоєно номер кримінальної справи 71110227. 13 вересня 2011 року старшим слідчим було прийнято постанову про притягнення ОСОБА_1 у якості обвинуваченого. Того ж дня стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.08.2011 року належав на праві спільної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4

09 квітня 2012 року кримінальні справи відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були об'єднані в одне провадження. 20 липня 2012 року згідно постанови прокурора Богодухівського району було змінено обвинувачення в суді по кримінальній справі стосовно позивача, збільшено розмір вчиненої нею розтрати до 17 844 грн. 29 коп.

Після неодноразового розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, направлень справи для додаткового розслідування прокурору Богодухівського району Харківської області, 23 червня 2016 року прокурор Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області виніс постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальні справі стосовно обвинувачень ОСОБА_3 і ОСОБА_1 посилаючись на недоведеність обвинувачення. Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року кримінальна справа за обвинуваченням позивача і ОСОБА_3 була закрита у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Вказані вище обставини призвели до спричинення позивачу моральної шкоди. Також протягом розслідування кримінальної справи позивачу був обраний запобіжний захід, в ході судового розгляду справи її більше 60 разів викликали до суду. Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило шкоди репутації позивача, призвело до нервових переживань та постійного стресу, неможливості влаштуватися на роботу.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 232 507 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт спричинення їй моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, та наявності підстав для її стягнення, оскільки матеріалами справи підтверджено спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності без законних на те підстав.

Не погодившись із вказаним рішенням Бабарицька О.О., яка діє в інтересах Державної казначейської служби України (надалі ДКСУ), подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачає відшкодування моральної шкоди у зв'язку з відмовою прокурора від обвинувачення. При визначенні розміру моральної шкоди суд помилково виходив із розміру мінімальної заробітної плати, оскільки Перехідними положеннями Закону України № 1774 від 06.12.2016 передбачено застосування у даному випадку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. ДКСУ не вчинялося жодних дій щодо порушення прав позивача.

З апеляційною скаргою звернулася також Прокуратура Харківської області, яка також посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 110 066 грн. 27 коп.

Обґрунтування апеляційної скарги прокуратури збігається з обґрунтуванням апеляційної скарги ДКСУ в частині визначення розміру моральної шкоди.

ОСОБА_1 у відзиві заперечує проти задоволення апеляційної скарги Прокуратури Харківської області, посилаючись на те, що Закон України № 1774 від 06.12.2016 визначає вичерпний перелік нормативно-правових актів, до яких цим законом вносяться зміни, і Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у вказаному переліку відсутній. Отже, дія Закону України № 1774 від 06.12.2016 не розповсюджується на виниклі правовідносини і розмір відшкодування моральної шкоди визначений вірно.

Головне управління національної поліції в Харківській області (надалі ГУ НП в Харківській області) у відзиві підтримало доводи апеляційних скарг ДКСУ та Прокуратури Харківської області, вважаючи їх обґрунтованими. Посилалося на те, що визначаючи розмір відшкодування суд має керуватися принципами розумності, рівності, поміркованості і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути не більш, аніж достатній для розумного задоволення потреб громадянина і не повинен призводити до його збагачення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, який з'явився в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, 12 липня 2011 року постановою старшого слідчого СВ Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа № 71110173 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України (а.с. 8).

Постановою старшого слідчого СВ Богодухівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 10 вересня 2011 року підстави порушення кримінальної справи № 71110173 за фактом розтрати чужого майна з приміщення магазину «Продукти» ФОП ОСОБА_6 було змінено з ч.3 ст.191 КК України на ч.1 ст.191 КК України (а.с. 9).

Постановою старшого слідчого СВ Богодухівського РВ ГУ МВС України у Харківській області від 12 вересня 2011 року відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, матеріали кримінальної справи № 71110173 були виділені в окреме провадження та їм присвоєно номер кримінальної справи 71110227 (а.с. 10).

13 вересня 2011 року старшим слідчим того ж слідчого відділу було прийнято постанову про притягнення ОСОБА_1 у якості обвинуваченого (а.с. 11). Того ж дня стосовно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід - накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 211540-110-20, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17.08.2011 року належав на праві спільної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 (а.с. 16-17).

09 квітня 2012 року кримінальні справи відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були об'єднані в одне провадження. 20 липня 2012 року згідно постанови прокурора прокуратури Богодухівського району було змінено обвинувачення в суді по кримінальній справі стосовно позивача, збільшено розмір вчиненої нею розтрати до 17 844 грн. 29 коп. (а.с. 18).

Вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 25 березня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виправдано у зв'язку із недоведеністю участі підсудних у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України (а.с. 19-20).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 липня 2014 року вирок суду від 25 березня 2014 року скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд до того ж суду першої інстанції в іншому складі (а.с. 21-22).

23 червня 2016 року прокурор Богодухівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області виніс постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальні справі стосовно обвинувачень ОСОБА_3 і ОСОБА_1 посилаючись на недоведеність обвинувачення (а.с. 23-25).

Постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 і ОСОБА_3 була закрита у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення, скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання (а.с. 26).

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу (надалі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Враховуючи відмову прокурора від обвинувачення ОСОБА_1 з підстав недоведеності пред'явленого їй обвинувачення жодним із зібраних під час досудового та судового слідства доказом, суд не погоджується із доводами апеляційної скарги представника ДКСУ щодо відсутності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України)).

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися.

Чинний КПК України містить главу під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

На день розгляду справи єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, сфера дії якого поширюється на широке коло суб'єктів, у тому числі й на осіб, стосовно яких закрито кримінальне провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції у завданні ОСОБА_1 моральної шкоди діями органів досудового слідства та прокуратури, яка виразилася в тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

Розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

Розмір відшкодування у даному випадку слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Згідно Закону України № 2629-VIII від 07 грудня 2017 року «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року становить 3 723 грн.

Кримінальна справа відносно ОСОБА_1 була порушена 12 липня 2011 року, постановою Богодухівського районного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 191 КК України закрито у зв'язку з відмовою прокурора від обвинувачення. Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено строк перебування ОСОБА_1 знаходилася під слідством та судом 62 місяці 14 днів та обчислено морально шкоду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Також суд правильно керувався засадами розумності, виваженості та справедливості й тим, що тривалим розглядом спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження стосовно позивача, застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та накладення арешту на транспортний засіб їй була спричинена моральна шкода.

Посилання представника ДКСУ та прокурора в апеляційних скаргах на необхідність визначення розміру моральної шкоди виходячи не з мінімальної заробітної плати, а з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб суд вважає необґрунтованими.

Так, в п.3 Прикінцевих положень Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016 «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» дійсно зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Однак, як вбачається зі змісту даної норми закону, вона розповсюджується саме на ті правовідносини, коли мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових з окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. У даному випадку йде мова не про здійснення позивачу виплати, а про відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, тобто між сторонами виникли деліктні правовідносини, на які вищезазначена норма не розповсюджується.

На думку суду саме з цим пов`язано те, що до ст.13 Закону № 266/94-ВР відповідних змін не було внесено і розмір моральної шкоди визначається виходячи з розміру заробітної плати.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг його не спростовують. Апеляційні скарги представника ДКСУ та Прокуратури Харківської області належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Бабарицької Ольги Олександрівни, яка діє в інтересах Державної казначейської служби України, і Прокуратури Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 березня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний