Справа № 318/686/19 Номер провадження №2/318/305/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2019 р. м. Кам`янка-Дніпровська

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Васильченка В.В.; секретар судового засідання - Крук О.В.; за участю: представниці позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що йому на праві власності належить напівпричіп-рефрижератор «Ламберет» 1995 р.в., д/н НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . На початку червня 2016 року між ним та ОСОБА_2 були розпочаті перемовини з приводу купівлі-продажу зазначеного напівпричепа. Позивач за своє майно просив 6000 доларів США. ОСОБА_2 погодився на таку ціну, але за умови продажу йому напівпричепу у розстрочку із щомісячним платежем 500 доларів із останнім платежем у червні 2017 року. Домовленість між сторонами була узгоджена усно. 30 червня 2016 року позивач передав причеп та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 . Однак вже на протязі більше як двох років останній не повертає йому ані гроші, ані напівпричіп, хоча, майном ОСОБА_4 користується і завдяки, ньому заробляє гроші.

У вересні 2018 року, позивач, розуміючи, що ОСОБА_2 не збирається повертати ані гроші, ані напівпричіп вирішив звернутися із заявою про злочин до Кам`янсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУ НП в Запорізькій області, однак кримінальне провадження було закрите через відсутність ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 , так як останній постійно посилається на те, що причеп, постійно ремонтується, через що він не може розрахуватися з позивачем або повернути причеп. З того часу, як відповідач заволодів причепом ОСОБА_4 несе великі збитки. З одної сторони він позбавлений можливості користуватися причепом, щоб заробляти гроші, з іншого боку, з ним не розрахувалися.

Відмовляючи позивачу у поверненні його автомобіля, відповідач, як недобросовісний володілець, порушує його законні права власника транспортного засобу, а тому позивач просить суд вилучити із незаконного володіння ОСОБА_2 та передати йому як власнику напівпричіп рефрижератор Ламберет 1995 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 02.05.2019 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче засідання на 03.06.2019 року. У зв`язку з хворобою судді підготовче судове засідання було перенесене на 02.10.2019 року. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін підготовче судове засідання було перенесене на 28.10.2019 року.

Ухвалою суду від 28.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.11.2109 року. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін судове засідання було перенесене на 04.12.2019 року.

20.11.2019 року відповідач звернувся до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області із зустрічною позовною заявою про стягнення грошових коштів за невиконаним договором купівлі-продажу. Ухвалою суду від 04.12.2019 року вказана позовна заява повернута ОСОБА_2 у зв`язку з недотриманням вимог ч.1 ст.193 ЦПК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Його представниця ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві просила суд заявлені вимоги задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 у задоволенні заявлених вимог просили відмовити посилаючись на те, що ОСОБА_2 як добросовісний набувач виявив бажання купити причеп та звернувся з цього приводу до продавця ОСОБА_4 з проханням продати йому причеп у роздрібну оплату без першого внеску. Між ними був укладений усний договір купівлі-продажу загальною сумою 6000 доларів США із оплатою по 500 доларів у місяць. Відповідно умов договору початок оплати за причеп повинен був здійснений після необхідного дрібного ремонту та початку експлуатації причепу. Оскільки на час укладення угоди продавець запевнив його, що технічний стан причепа задовільний та необхідно тільки залити фреон (охолоджуючу рідину) в установку рефрижератора, усунути його витік та можлива його подальша експлуатація, то він погодився на такі умови.

Забравши у продавця причеп він відвіз його до м. Запоріжжя для ремонту охолоджуваної системи. Проте, як виявилось після огляду спеціалістів СТО, вказаний причеп був повністю непридатний для подальшої експлуатації та підлягав серйозному ремонту. Про вказані обставини він сповістив продавця та пояснив, що зможе відремонтувати його. Продавець ОСОБА_4 не заперечував та погодився на ремонт причепа за кошти ОСОБА_2 . Проте ремонт причепа затягнувся на довгий час, оскільки причеп був старого зразку та було важко знайти запчастини на нього. За ремонт причепу відповідач сплатив 91 510 грн., проте в повну готовність його привести не вдалося за нестачею у нього на подальший ремонт грошей та дефіцитом запчастин. У подальшій бесіді між продавцем та покупцем було вирішено виставити причеп на продаж у інтернет-сайті «Авторіа», проте причеп проданий не був, а продавець звернувся до органів поліції із заявою про шахрайські дії покупця.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , стверджують, що законність володіння та користування даним напівпричепом підтверджується усним договором між сторонами, а також копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, оригінал якого відповідачу надав сам продавець ще в 2016 році, тобто при передачі майна. Вважають, що укладений між сторонами договір свідчить про те, що продавець за власною волею віддав відповідачу свій причіп та документи на нього і з того часу він цілком законно ним володіє. Повертати напівпричіп ОСОБА_5 без відшкодування понесених ним витрат на його ремонт не збирається.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_2 і була очевидцем того, як той мав намір укласти договір купівлі-продажу напівпричепу з ОСОБА_4 у розстрочку з виплатою щомісячно по 500 доларів США по мірі реалізації ними продукції. Однак, причіп, незважаючи на здійснений ОСОБА_2 ремонт нормально ніколи не функціонував, через що вони не отримали жодного прибутку та більш того ледь не втратили через це своїх контрагентів. Зазначила, що повернути напівпричіп можливо лише після відшкодування ОСОБА_4 понесених ними витрат на його ремонт.

Заслухавши пояснення учасників провадження, свідка, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позву з таких підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено та не заперечується сторонами по справі, що на початку червня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були розпочаті усні перемовини з приводу купівлі-продажу напівпричепа-рефрижератора «Ламберет» 1995 р.в., д/н НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Сторони усно домовилися про купівельну ціну 6000 доларів США, за умови продажу ОСОБА_2 напівпричепу у розстрочку із щомісячним платежем 500 доларів із останнім платежем у червні 2017 року.

30 червня 2016 року ОСОБА_4 передав причеп та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 .

На даний час умови усного договору ОСОБА_2 не виконані, відповідач повертати напівпричеп-рефрижератор «Ламберет» 1995 р.в., д/н НОМЕР_1 не має наміру.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта).

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів" від 18.11.2015 року № 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Суд дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу спірного напівпричепу було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в усній формі, не у сервісному центрі МВС України та без присутності адміністратора такого органу. Оскільки сторони не дотрималися порядку укладення договору купівлі-продажу, то цей договір є неукладеним, а за фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Пунктом 2 ч.1 ст.399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою.

Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (ст.400 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_2 не набув права власності на спірний напівпричіп за договором купівлі-продажу, укладеним із ОСОБА_4 , тому він є недобросовісним володільцем цього напівпричепу.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу приписів ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а в силу приписів ст.400 ЦК України, у разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Між тим, у своїй позовній заяві ОСОБА_4 просить суд вилучити із незаконного володіння ОСОБА_2 та передати йому як власнику напівпричіп /а.с.5/, а не витребувати як це встановлено вказаними вище нормами ЦК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки позивачем не заявлено позовної вимоги про витребування майна в розумінні ст.ст.387, 400 ЦК України, відповідно суд позбавлений права самостійно змінити предмет позову, оскільки це призведе до виходу за межі заявлених вимог позивача.

На підставі ст.ст.13, 16, 387, 397, 399, 400, 638, 639, ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме, Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2019 року.

Суддя: В. В. Васильченко