Справа № 129/3252/16-ц
Провадження по справі № 2/129/32/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" листопада 2019 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої суді Бондар О.В.

з участю секретаря Килівник Ю.С.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

Установив:

2.12.2016 р. до суду заявлено позов, в якому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.01.2010 р., укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 14.01.2010 р. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язався сплачувати щомісячні обов`язкові мінімальні платежі та відсотки за користування кредитом, але цих зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим станом на 31.10.2016 р. виникла заборгованість в розмірі 61537,34 грн., яка складається з наступного: 17331,08 грн. заборгованість за тілом кредиту, 38949,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 2906,54 грн. (процентна складова).

Ухвалою суду від 6.04.2019 р. закрито провадження в частині позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.01.2010 року без номера в сумі 25173,09 грн., що складається з наступного: 17331,08 грн. заборгованості за кредитом, 5717,10 грн. заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом, 450 грн. заборгованості за пенею та комісією, штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини, 1174,91 грн. процентної складової; в іншій частині позовних вимог провадження у справі продовжено.

6.02.2017 р. відповідачем подані заперечення на позовну заяву, в яких відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що позивачем не додано доказів на підтвердження укладення кредитного договору, лише анкета-заява з підписом відповідача, не додано доказів того, що ОСОБА_2 зобов`язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 34,80% річних, 43,2% річних, які вказані у доданому до позову розрахунку, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовими частинами договору, оскільки вони не містять підпису відповідача, в анкеті-заяві зазначено, що базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на місяць, нарахування відсотків з 14.04.2010 р. розпочато в розмірі 30 % річних, безпідставно з 1.09.2014 р. 34,8% річних, з 1.04.2015 р. 43,2% річних, підстав для зміни відсоткової ставки не обґрунтовано, також безпідставними відповідач вважає нарахування пені та комісії, оскільки в Анкеті в графі щомісячна комісія поставлений прочерк, крім того, передбачений законом однорічний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) минув, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог; крім того, відповідно до здійсненого відповідачем розрахунку боргу за відсотками, то розрахунок боргу, доданий позивачем, є невірним і явно завищеним, до позову не додано будь-якого обґрунтування такого розрахунку.

28.02.2017 р. та 7.03.2017 р. представником позивача додані до справи пояснення до позовних вимог, у яких позивач зазначає, що ОСОБА_2 , підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ознайомилася та погодилася з цими Умовами, в тому числі і з розміщеними на офіційному сайті банку Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, тарифами банку, які разом із цією заявою складають Договір банківського обслуговування, факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем та наявність невиконаних кредитних зобов`язань позивач підтверджує наданими до позову доказами: копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, випискою по рахунку, фото клієнта з продуктом.

Ухвалою суду від 6.04.2017 р. клопотання представника відповідача ОСОБА_4 задоволено; закрито провадження в частині позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.01.2010 року без номера в сумі 25173,09 грн., що складається з наступного: 17331,08 грн. заборгованості за кредитом, 5717,10 грн. заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом, 450 грн. заборгованості за пенею та комісією, штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини, 1174,91 грн. процентної складової, з огляду на набрання чинності рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 24.11.2015 року, яким зазначені позовні вимоги задоволено повністю, стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за зазначеним договором кредиту в сумі 25173,09 грн.

18.12.2017 р. у поданій до суду позовній заяві позивач вимоги позову змінив, просив відповідно до кредитного договору № б/н від 14.01.2010 р., укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником є ПАТ КБ «ПриватБанк», АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 14.01.2010 р. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язався сплачувати щомісячні обов`язкові мінімальні платежі та відсотки за користування кредитом, але цих зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим станом на 30.11.2017 р. виникла заборгованість в розмірі 139692,39 грн., яка складається з наступного: 17331,08 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1159,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 450,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 1174,91 грн. (процентна складова), яка була задоволена судовим рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз м.Дніпропетровська від 24.11.2015 р. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 116194,21 грн., яка складається з наступного: 113494,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 5809,71 грн. (процентна складова), загалом 122503,92 грн., яка на час розгляду справи не сплачена відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача, тому зазначену суму боргу а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою від 14.02.2018 р. визначено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження з огляду на набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України (в ред. Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року), призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

19.03.2019 р. представником відповідача ОСОБА_3 надано суду відзив на позовну заяву, в якій ОСОБА_2 визнала позовні вимоги в частині нарахування 11855,24 грн. процентів за кредитом, в решті проти позову заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в іншій частині позову, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, що не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, у заяві про видачу кредитної картки від 14.01.2010 р. розміру штрафу не вказано, арифметичним підрахунком можна встановити невірність розрахунку боргу за відсотками, нарахування боргу не відповідає зазначеній у розрахунку відсотковій ставці.

Відповідь на відзив представника позивача отримано судом 2.05.2018 р., обґрунтовуючи позовні вимоги правомірно нарахованими відсотками за користування кредитом, представник позивача просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі; зазначені у відповіді на відзив обґрунтування містять подані до суду раніше пояснення позивача.

29.07.2019 р. представником відповідача ОСОБА_3 в поданих до суду додаткових поясненнях з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 р. по справі № 342/180-17-ц у таких самих правовідносинах, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, просив у задоволенні позову відмовити.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_5 збільшені позовні вимоги підтримав повністю, з огляду на обґрунтування позовних вимог, зазначені в позові, поясненнях та відповіді на відзив, а також на підставі наданих суду доказів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечили, просили суд відмовити в задоволенні збільшених позовних вимог позивача з огляду на відсутність в анкеті-заяві з підписом відповідача порядок та розмір сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань.

З урахуванням позицій сторін, дослідження матеріалів справи та вимог закону суд визнає за необхідне відмовити у задоволенні збільшених позовних вимог з таких підстав.

Доведено, що 14.01.2010 р. ОСОБА_2 підписала анкету-заяву з ЗАТ КБ «Приватбанк» б/н, згідно з якою отримала встановлений кредитний ліміт у розмірі 400 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків 2,5 % на місяць на залишок заборгованості без щомісячної комісії за користування кредитом, у зв`язку із неналежним виконанням умов договору позивачем нараховано заборгованість в сумі 25173,09 грн., що складається з наступного: 17331,08 грн. заборгованості за кредитом, 5717,10 грн. заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом, 450 грн. заборгованості за пенею та комісією, штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини, 1174,91 грн. процентної складової, зазначена заборгованість в сумі 25173,09 грн. стягнена з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 24.11.2015 року; позивачем нараховано залишок заборгованості відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») в сумі 122503,92 грн., яка складається з наступного: 113494,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 5809,71 грн. (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14 січня 2010 року процентна ставка не зазначена; крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 січня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг є на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин 4.01.2010 р. до моменту звернення до суду із вказаним позовом 2.12.2016 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису ОСОБА_2 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 4.01.2010 р. шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку 113494,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700 грн. заборгованості за пенею та комісією, штрафів в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 5809,71 грн. (процентна складова) необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 4 січня 2010 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 3.07.2019 р. в справі №342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 4 січня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 3.07.2019 р. в справі №342/180/17, висновки якої є обов`язковими до врахування.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на надання правничої допомоги в сумі 12000 грн. відповідно до наданого адвокатом Хейнісом О.Г. розрахунку та квитанції від 15.05.2019 р.

Керуючись ст. 258, 259, 263, 264, 265, 267, 271-273 ЦПК України, -

Вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" () на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 12000 грн.

Повний текст рішення виготовлено 5.12.2019 р.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: