Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

при секретареві Четвертак Л.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сокуренка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лисенко І.Ю., звернувся з позовом до підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що з 04.09.1991 року по 25.01.2018 рік він працював на ПрАТ «ЗЗРК» (за час роботи було змінено форму правління) на посаді підземний прохідник.

ОСОБА_2 має загальний 32 роки 11 місяців 07 днів, за професією 26 років 04 місяці 09 днів, в умовах впливу шкідливих факторів 27 років 02 місяці в умовах шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які перевищують нормативні значення.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причинами виникнення професійного захворювання сталося внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які перевищують нормативні значення: концентрація пилу фібро генної дії складає 3,29 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3; рівень виробничого шуму складає 82-108 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА; рівень локальної вібрації складає 112-123 дБ при гранично допустимому рівні 112 дБ; фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) складають 91,2 Вт при нормативному значенні до 90 ВТ; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу однією рукою складає 44118 кг/с при нормальному значенні до 36000 кг/с; кількість нахилів тулубу за зміну складає 108 разів при нормальному значенні 50-100 разів.

Даним висновком встановлена наявність шкідливих умов праці, які за Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечних факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248 умови праці підземного прохідника ПрАТ

«ЗЗРК» відноситься до ІІІ класу ІІІ ступеня (шкідливі): концентрація пилу фібро генної дії відноситься до ІІІ класу ІІ ступеню; рівень локальної вібрації відноситься до ІІІ класу ІІІ ступеню; рівень виробничого шуму відноситься до ІІІ класу ІІІ ступеню; мікроклімат відноситься до ІІІ класу І ступеню; важкість праці відноситься до ІІІ класу І ступеню.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини» від 09.01.2019 року № 34 йому було встановлено професійний характер захворювання.

Відповідно до вищевказаного медичного висновку ОСОБА_2 встановлені наступні діагнози: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В», ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.02.2019 року встановлено 60 % втрати професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності внаслідок отримання професійних захворювань ПрАТ «ЗЗРК».

Отримане професійне захворювання, яке складається із трьох діагнозів, спричиняє позивачу як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль, і страждання невід`ємні один від одного. Моральна шкода, завдана ОСОБА_2 у результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням і якого позивач ніколи позбутися не зможе, моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, оскільки його визнано особою з інвалідністю, переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, - своїм часом ОСОБА_2 не може розпоряджатися так, як йому потрібно проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з тим, що позивач не може виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу дружині, займатися елементарною чоловічою роботою у квартирі, оскільки, протягом тривалого часу змушений знаходитися у лікарні, а виснажливий біль виключає будь-які рухи, вже не кажучи про будь-яку навіть легку роботу по домогосподарству, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій як за своє здоров`я і психічний стан, так і за майбутнє своєї родини.

08.06.2019 р. між ОСОБА_2 і адвокатом Лисенко І.Ю. був укладений договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до умов даної угоди позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

Тому, ОСОБА_2 просить стягнути з підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на його користь моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 150 000 ( сто п`ятдесят) тисяч гривень і витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 (тринадцять) тисяч гривень.

26 липня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення підготовчого розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт завдання йому моральної шкоди їх підприємством. Так, не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення у позивача професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. У матеріалах справи відсутні розрахункові документи (чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачання коштів на придбання лікарських засобів, що є єдиними доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на придбання ліків і проходження ним тривалого курсу лікування. Вважають, що саме позивач повинен доводити факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір, який також вважають завищеним та таким, що не відповідає тяжкості та характеру шкоди. Вказана сума позовних вимог не відповідає вимогам розумності та справедливості. Заперечує проти розміру витрат на правову допомогу, так як вважає їх не співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт. Надані до суду документи на підтвердження розміру правничої допомоги не містять номеру судової справи, у якій надавалась правнича допомога.

18 вересня 2019 року ухвалою Василівського районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лисенко І.Ю. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти позову, так як вважав, що немає будь-яких даних про дійсний стан здоров`я ОСОБА_2 і відповідно моральних страждань, котрих він зазнає, адже з моменту встановлення професійного захворювання минув доволі тривалий проміжок часу. Комбінат сплачує страхові внески до Фонду соціального страхування від нещасних випадків і на виробництві та професійних захворювань, за рахунок яких у подальшому працівникам, в зв`язку із ушкодженням здоров`я здійснюються страхові виплати, надаються путівки для оздоровлення, компенсуються ліки, тощо. Визначення розміру моральної шкоди повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам виваженості, розумності та справедливості. Сума моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень є завеликою. Крім цього, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним. Касові ордери не містять відмітку банку, книга обліку доходів і витрат, як підтвердження отримання доходів адвоката не надана, акт виконаних робіт підписано заінтересованими особами. Тому, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 у період з 04.09.1991 року по 25.01.2018 рік працював на ПрАТ «ЗЗРК» (за час роботи було змінено форму правління) на посаді підземний прохідник. 25.01.2018 року звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України (копія трудової книжки а.с. 9-10).

31 січня 2019 року на підприємстві відповідача проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 , про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затверджений начальником відділу з питань гігієни праці Головного управління Держпраці у Запорізькій області Марковською ОСОБА_4 Професійне захворювання виникло

за обставин праці у підземних умовах на шахті «Прохідницька» підземним прохідником. Внаслідок тривалого стажу роботи в умовах шкідливих і небезпечних виробничих факторів, які перевищують нормативні значення: концентрація пилу фібро генної дії складає 3,29 мг/м3 при гранично допустимій концентрації 2,0 мг/м3; рівень виробничого шуму складає 82-108 дБА при гранично допустимому рівні 80 дБА; рівень локальної вібрації складає 112-123 дБ при гранично допустимому рівні 112 дБ; фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) складають 91,2 Вт при нормативному значенні до 90 ВТ; величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу однією рукою складає 44118 кг/с при нормальному значенні до 36000 кг/с; кількість нахилів тулубу за зміну складає 108 разів при нормальному значенні 50-100 разів, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248. (а.с. 11-12).

Відповідно до довідки МСЕК Серії АВ № 1022379 від 18.02.2019 позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, у зв`язку з професійним захворюванням бестроково (а.с. 17).

Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності, у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому, рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки, ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ч. 1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці у кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

В зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві абовнаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс, в зв`язку зушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає у межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд відхиляє заперечення відповідача у частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки, такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних і моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 %, який встановлена безстроково, потребу в проходженні курсів лікування в медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 27 років 02 місяців, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 50 000,00 грн.

Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивача згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Між позивачем ОСОБА_2 і адвокатом Лисенко І.Ю. 18.06.2019 року укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого ОСОБА_2 надана правова допомога, яка полягає у наданні усної консультації, опрацюванні матеріалів, законодавчої бази, зборі документів, підготовки документів і позовної заяви, тощо (а.с. 18).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем ОСОБА_2 надано наступні документи: договір про надання правничої допомоги від 18.06.2019 року, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4556, виданого 26.09.2012 року, ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 125119, акт виконаних робіт від 24.07.2019 року.

Обсяг правової допомоги, наданої адвокатом Лисенко І.Ю., визначено у акті виконаних робіт від 24.07.2019 року. Адвокатом здійснено наступні дії: консультація усна щодо позовної заяви - 300 грн., ознайомлення з матеріалами справи та документами щодо позовної заяви 1200 грн., робота із законодавством та підготовка нормативного обґрунтування позовних вимог 2000 грн., складання позовної заяви про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання 3500 грн., надання правової допомоги в суді першої інстанції 6000 грн., всього 13000 грн., оплата яких підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 0089 від 18.06.2019 р., № 0090 від 21.06.2019 р., № 0091 від 04.07.2019 р., № 0098 від 24.07.2019 р., № 0099 від 24.07.2019 р. (а.с. 18-22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про те, що наявні у матеріалах справи докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з відповідача, адже крім того, що розмір таких витрат має бути доведений і документально обґрунтований, він також повинен відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з того, що відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача ПзІІ у формі ПрАТ «ЗЗРК» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі: 640,27 грн., виходячи з наступного розрахунку: 50000,00 грн. х 100 % : 150000,00 грн. = 33,33 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 1921,00 грн. х 33,33 % : 100 % = 640,27 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 137, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 13, 15, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» () на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 50 000 (п`ятдесят) тисяч гривень.

Стягнути з підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» () на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість) тисяч гривень.

Стягнути з підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» () на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 27 коп.

У іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2019 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова