Ухвала

10 липня 2019 року

м. Київ

справа № 754/10985/15-ц

провадження № 61-38502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 2634/0608/55-013 (далі - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_2 надано у борг 140 000,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних та кінцевим терміном повернення 19 червня 2018 року.

19 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений іпотечний договір № 2634/0608/55-013-Z-1 (далі - іпотечний договір), згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк», яке у подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами ПАТ «Сведбанк», до переліку яких включено кредитний договір, укладений 19 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у банку запроваджено тимчасову адміністрацію.

З урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2008 року стягнути заборгованість у розмірі 2 262 089 грн 08 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 1 808 193 грн 93 коп., процентів - 279 608 грн 41 коп., пені - 163 838 грн 99 коп., 3 % річних від простроченої суми основного боргу 5 917 грн 87 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості за процентами - 4 529 грн 88 коп., та звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на неї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року у складі судді Панченко О. М. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19 червня 2008 року у розмірі 2 262 089 грн 08 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов`язанням - 1 808 193 грн 93 коп., процентів - 279 608 грн 41 коп., пені - 163 838 грн 99 коп., 3 % річних від простроченої суми основного боргу 5 917 грн 87 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості за процентами - 4 529 грн 88 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом визнання права власності на це нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк».

Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено до скасування Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами наявні кредитні правовідносини, які боржник належним чином не виконує, у зв`язку із чим наявні підстави для задоволення вимог кредитора шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, однак не врахував умов іпотечного договору, згідно з якими сторони погодили позасудове врегулювання спору і не передбачали звернення до суду з позовом про визнання за банком права власності на предмет іпотеки. Оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є позасудовим способом захисту прав іпотекодержателя, то позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у позові ПАТ «Дельта Банк», суд апеляційної інстанції не врахував усі фактичні обставини справи та не звернув увагу на те, що умовами іпотечного договору передбачено, що у рахунок погашення кредитної заборгованості можливе звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателя у судовому порядку. Незважаючи на можливість позасудового вирішення спору про передачу іпотекодержателю у власність предмета іпотеки у рахунок погашення забезпечених іпотекою майнових прав норми Закону України «Про іпотеку» не виключають можливість прийняття судом рішення про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Ухвалюючи постанову, апеляційний суд не врахував правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6?1219цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-504цс16, від 28 вересня 2016 року у справі № 6?1243цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6?1625цс16 та від 09 серпня 2017 року № 6?2213цс16, у яких міститься правовий висновок про те, що банк у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, має право у судовому порядку звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

Надходження касаційної скарги до суду Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду м. Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_3 про заміну сторони (позивача) правонаступником та відмову від позову.

Вимоги заяви ОСОБА_3 про необхідність заміни сторони (позивача) правонаступником обґрунтовані тим, що 25 вересня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого банк передав у власність ОСОБА_3 майнові права, які включають, крім іншого, право вимоги до боржників, зокрема, за кредитним та іпотечним договорами, укладеними 19 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . На вимогу зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав, 25 вересня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладений договір відступлення права вимоги, за яким банк передав ОСОБА_3 право вимоги за іпотечним та кредитним договорами від 19 червня 2008 року. Крім цього, ОСОБА_3 не вбачає необхідності у подальшому судовому розгляді цієї цивільної справи, а тому просила суд прийняти її відмову від позову та закрити провадження у справі.

Розглядаючи заяву ОСОБА_3 про заміну сторони (позивача) правонаступником та відмову від позову, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

З огляду на те, що ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав та відступлення права вимоги, укладених 25 вересня 2018 року, є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк», то її необхідно залучити до участі у цій справі.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 подала заяву про відмову від позову відповідно до вимог статті 206 ЦПК України, наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі товариству відомі та зрозумілі, відмова від позову не порушує законні права або охоронювані законом інтереси інших осіб, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі - закриттю, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року підлягають визнанню нечинними. Підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

Керуючись статтями 49, 55, 255, 408, 409, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Залучити ОСОБА_3 як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до участі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Визнати нечинними рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року.

Закрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Ю. В. Черняк