Апеляційний Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

м. Черкаси

справа 711/10692/18

провадження № 22-ц/793/569/19

Категорія: 310020000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

головуючого: Василенко Л.І.

суддів: Бородійчука В.Г., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідач: - ОСОБА_3.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків.

Свої вимоги мотивували тим, що вони є батьками відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Проживають разом у одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, однак ведуть незалежний один від одного спосіб життя.

Відповідач усвідомлює, що його батьки є пенсіонерами, а отже є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, однак, не утримує своїх батьків матеріально.

Зазначали, що відповідач не має інших аліментних зобовязань.

Просили стягнути з відповідача на їх користь аліменти на утримання двох непрацездатних батьків у розмірі 1/3 частини доходів (заробітків), щомісячно та пожиттєво, починаючи з дати предявлення позову, а саме з 10 грудня 2018 року.

Судові витрати по справі покласти на відповідача, який спровокував позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами не доведено свої позовні вимоги, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, на підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку відповідача та можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 28 лютого 2019 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2019 року.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з сина-відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання двох позивачів-батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини доходів (заробітків) сина-відповідача, по життєво, розпочавши стягнення аліментів щомісячно з дати заявленого позову, а саме з 10 грудня 2018 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно паспортних даних позивачі є пенсіонерами за віком, проте суд, посилаючись на відсутність доказів, відмовився визнавати, що обоє позивачів є по віку пенсіонерами, тобто є непрацездатними особами.

Вважають, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вийшов за межі ст. 206 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 27 березня 2019 року на 14:30 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи

Відповідно до копії паспорта серії НЕ № 322435, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою 30 років Перемоги, 22/1, кв. 157 в м. Черкаси (а.с. 5).

Згідно копії паспорта серії НЕ № 219120, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою 30 років Перемоги, 22/1, кв. 157 в м. Черкаси (а.с. 6).

ОСОБА_4 про народження Серії І-СР № 438641 від 29 квітня 1977 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до копії паспорта серії НС №392872, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

Із паспорта ОСОБА_3 також вбачається, що 09 квітня 2005 року зареєстровано шлюб, а 05 березня 2014 року вказаний шлюб розірвано, 04 вересня 2014 року зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_6, даних про розірвання вказаного шлюбу матеріали справи не містять (а.с. 9-10).

Згідно довідки Будівельно-монтажного управління №3 від 10 грудня 2018 року № 18, ОСОБА_3 дійсно працює в ПрАТ «БМУ-3» на посаді монтажник з монтажу сталевих залізобетонних конструкцій з 16.08.2018 року (наказ №37-к від 15.08.2018 р.) по теперішній час (а.с. 11).

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала ОСОБА_7 Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Звертаючись до суду позивачі посилались на ст.ст. 202 206 СК України, які входять в Главу 17 СК України та містять положення як стягнення аліментів на непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, так і стягнення витрат на догляд та лікування батьків.

Проте, свої позовні вимоги мотивували лише потребую в матеріальній допомозі у звязку з непрацездатністю (досягнення пенсійного віку).

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов'язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов'язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згадувана стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За положеннями ч. ч. 2 4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Апеляційний суд виходить із того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, держаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов'язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2019 року - 1497 грн., з 1 липня - 1564 грн., з 1 грудня - 1638 грн.

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 надали лише копії паспортів громадянина України з яких вбачається, що вони досягли встановленого законом пенсійного віку, а саме ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 69 років, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, 66 років, проте ними не надано жодного доказу щодо розміру доходу, який вони отримують щомісячно.

Матеріали справи також не містять даних про розмір заробітку відповідача, тому суд позбавлений можливості встановити наявність змоги надавати допомогу та її розмір.

Таким чином, встановити чи на дату ухвалення рішення у справі позивачі отримують дохід, що забезпечує їм прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність та можливість її надання сином у певному розмірі не було можливим, внаслідок чого суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Щодо визнання позову відповідачем апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Проте, як встановлено судом, відповідач перебував у шлюбних відносинах з 09 квітня 2005 року по 05 березня 2014 року та з 2014 року по теперішній час.

Згідно журналу судового засідання та звукозапису, відповідач в судовому засіданні пояснив, що від першого шлюбу він має дитину, яку утримує в добровільному порядку, оскільки судом аліменти на її утримання не встановлювались (а.с. 28-31).

Водночас матеріали справи не містять жодного доказу щодо складу сім'ї відповідача, наявності у нього неповнолітніх дітей, перебування на його утриманні інших осіб, розміру заробітної плати з відображенням відповідних відрахувань, за їх наявності.

Враховуючи, що позовні вимоги є недоведеними та за відсутності інших даних, які підлягають обовязковому врахуванню при вирішені даного спору, таке визнання позову може порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки стягнення з відповідача аліментів на утримання батьків може в подальшому вплинути на їх права, зокрема, на розмір аліментів чи виділення коштів у добровільному порядку на утримання дитини (дітей).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

ОСОБА_9