ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/1207/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/783/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

дата та місце складання повного тексту: 09 квітня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 12 725 грн. 64 коп. за кредитним договором №б/н від 21 травня 2015 року, станом на 17 грудня 2018 року та судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 21 травня 2015 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписуючи вказану заяву відповідач погодилася, що дана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між сторонами договір. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Дія договору між сторонами також підтверджується тим, що відповідач користувалася картковим рахунком, а також використанням нею кредитних коштів. Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості не надала, що відображено в розрахунку заборгованості. Сторони погодили, якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, банк збільшує розмір кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування процентів. У зв`язку з порушеннями умов повернення кредитних коштів, станом на 17 грудня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 12 725 грн. 64 коп., з яких: 471 грн. 88 коп. - тіло кредиту; 168 грн. 44 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом; 11003 грн. 15 коп. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 582 грн. 17 коп. - штраф (процентна складова). Також позивач звертає увагу, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, але якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Умовами п.1.1.7.43 договору сторони визначили, що дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. Також позивач зазначає, що викладені у позовній заяві обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Тарифів Банку», Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 квітня 2019 року у відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду мотивовано тим, що в наданій позивачем Анкеті-заяві ОСОБА_1 відсутні істотні умови кредитного договору, які відповідно до вимог ст.1054 ЦК України є обов`язковими та відповідно яких суд мав би встановити суму кредиту, його процентну ставку, наявність заборгованості за даним кредитом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач за час розгляду справи в суді розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорювала, свого розрахунку чи відзиву не надала, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, факту ознайомлення з Умовами та Правилами, Тарифами банку не заперечувала. Посилається на постанову Верховного суду від 30 травня 2018 року по справі №191/5077/16-ц де зазначено, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Представник банку зазначає, що 21 травня 2015 року відповідач пройшла ідентифікацію в ПриватБанку та підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, і з моменту підписання даної заяви між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Користування коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку відповідача.

Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів та посилається на позицію викладену в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №755/4365/16-ц.

Крі того, представник банку зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них, що узгоджується з висновком Верховного Суду, визначеному в постанові від 28 березня 2019 року по справі №428/2873/17.

Ухвала про відкриття апеляційної скарги та сама апеляційна скарга були направлені за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та отримана 22 травня 2019 року за довіреністю, що підтверджується відстеженням з сайту Укрпошта. Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення в яких крім доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі, зазначено, що в день підписання заяви, тобто 21 травня 2015 року, ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2018 року, отримання даної платіжної картки підтверджується довідкою банку наданою до суду першої інстанції та фотофіксацією вручення картки відповідачу. Представник зазначив, що рішення про розмір кредитних коштів, які можуть бути надані позичальнику, приймає виключно банк з урахуванням його платоспроможності та попередньої фінансової історії. Інформація про розмір встановленого кредитного ліміту на картку відповідача та його зміна відображені у довідці, яка була надана банком до суду першої інстанції. Вказує, що в справі відсутні докази про те, що ОСОБА_1 зверталась до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору, а тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, з наданої Анкети-заяви неможливо встановити дату її підписання, крім того, відсутні істотні умови (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), не визначено, яку саме картку та з яким саме лімітом має намір оформити в ПриватБанку відповідач (а.с.9).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодилася із тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.com.ua. Також підписанням відповідач підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання послуги накопичення Скарбничка та згодна оформити дану послугу. Підписуючи дану заяву, вона надала згоду на обробку банком всіх персональних даних з метою і на умовах, встановлених в договорі про надання банківських послуг. Підтвердила, що повідомлена про свої права, пов`язані зі зберіганням, обробкою її персональних даних, визначених діючим законодавством, про мету збору даних та осіб, яким передаються її персональні дані. Зазначила, що не планує здійснювати угоди за дорученням третіх осіб та в інтересах третіх осіб. Можливість вирішального впливу зі сторони других осіб на проведення нею фінансових операцій відсутні. У випадку появи такої особи (контролера) зобов`язана повідомити про це банк. Умови кредитування, відомості про загальну ціну кредиту їй роз`яснені та зрозумілі та нею отримані.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21 травня 2015 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 17 грудня 2018 року, заборгованість по тілу кредиту складає 471 грн. 88 ком., нараховані відсотки - 168 грн. 44 коп., нарахована пеня 11003 грн. 15 коп., загальна заборгованість за наданим кредитом 11643 грн. 47 коп., заборгованість по судовим штрафам 1082 грн. 17 коп., разом - 12725 грн. 54 коп. (а.с.7-8). З даного розрахунку випливає, що станом на 01 червня 2015 року заборгованості не було, а станом на 24 червня 2015 року сальдо заборгованості за наданим кредитом склала 475 грн. 05 коп.

Згідно Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в ПриватБанку наявні карти: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.10). Однак, яка саме з цих, або інших карт була надана ОСОБА_1 визначити неможливо.

Також матеріали справи містять Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті Банку (а.с.11-44).

Мотивуючи свої позовні вимоги представник ПриватБанку зазначив, що відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Проте інших доказів на підтвердження кредитних договірних зобов`язань між сторонами суду першої інстанції надано не було. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що саме заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають договір про надання банківських послуг. Однак, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не було надано правила користування, умови обслуговування і кредитування, а також рекламний буклет для можливості визначення яку саме карту отримала відповідач та на яких умовах.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

При подачі апеляційної скарги представником Банку надано виписку за період з 01 січня 1999 року по 24 квітня 2019 року, з якої вбачається, що на ОСОБА_1 оформлена основна карта 2086845, саме на дану карту 21 травня 2015 року встановлено кредитний ліміт 500 грн. В той же час, по іншій карті № НОМЕР_1 21 травня 2015 року здійснено перший платіж 5 грн. та з цієї карти здійснювались списання коштів, купівля продуктів, переводи, тощо (а.с.87-88).

Також, представником позивача було надано фото (вірогідно) ОСОБА_1 з карткою, проте, на фото не видно номер картки, чи інші дані, які можна ідентифікувати, проте на картці наявна позначка Debit.

Слід зазначити, що кредитна карта - це банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору. Дебетова картка - банківська платіжна картка, що використовується для оплати товарів та послуг, отримання готівки в банкоматах. Така картка дозволяє розпоряджатися коштами в межах доступного залишку на розрахунковому рахунку, до якого вона прив`язана. Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики. Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів наданих банком, а дебетова - для використання особистих коштів.

У п. 14.8, 14.9 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявність заборгованості ОСОБА_1 саме за договором кредиту.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач за час розгляду справи в суді розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорював, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину або відсутність заперечень з боку відповідача щодо наявності заборгованості при розгляді справи не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні спору про стягнення заборгованості по суті. Крім того, слід зазначити, що рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, щодо того що активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, оскільки з Анкети-заяви неможливо встановити яку саме карту оформила відповідач та на яких умовах, а фото, надане представником, підтверджує лише наявність у ОСОБА_1 дебетової картки.

Доводи апеляційної скарги, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів, також спростовуються матеріалами справи.

Не приймаються до уваги доводи представника банку, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов мала на увазі відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і у даному випадку підтверджується умовами п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2, на які посила.ться позивач у позовній заяві (а.с.3).

Враховуючи, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.UK style='tag3:14.0pt;tag2:"Roboto Condensed Light"; tag1:black;background:white'> проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачем не долучено до позовної належні та допустимі докази, визначені ст.ст.76-81 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач приєднався до договору на конкретних умовах та отримав банківські послуги у вигляді кредитних коштів.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 квітня 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: