Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 686/12787/17

провадження № 61-118св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, у складі судді Стефанишина С. Л., від 14 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М., від 27 листопада 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на проживання у будинку, та виселення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_5 з 01 серпня 1971 року по 15 листопада 2011 року, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2011 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 серпня 2014 року в порядку поділу майна подружжя будинок загальною площею 150, 7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» в м. Хмельницькому, виділено йому у приватну власність, а у власність ОСОБА_5 виділено будинок площею 193,5 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Тому позивач вважав, що ОСОБА_5 втратила право власності на будинок площею 150, 7 кв. м у садівничому товаристві «Промінь» в м. Хмельницькому. Проте ОСОБА_5 не допускає ОСОБА_3 до будинку, продовжує там проживати, створює перешкоди у володінні та користуванні його майном.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право на проживання у спірному будинку, та виселити її з нього.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької від 14 вересня 2017 року позов задоволено, визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право на проживання у будинку по АДРЕСА_2, та виселено її із зазначеного будинку.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач у спірний будинок вселилася до розірвання шлюбу як співвласник будинку, проте в результаті поділу майна подружжя втратила право власності на нього і, відповідно, право на проживання у ньому, однак створює позивачу перешкоди у користуванні будинком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції. Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування будинком загальною площею 150, 7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,06 га на землях садівничого товариства «Промінь» в м. Хмельницькому, та виселено її з цього будинку. В решті рішення залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Однак ухвалюючи рішення, районний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог і визнав відповідача такою, що втратила право на проживання у будинку загальною площею 150, 7 кв. м по АДРЕСА_2, та виселив її з нього. При цьому у матеріалах справи відсутні дані про присвоєння спірному будинку адреси «АДРЕСА_2», а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_5просить заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного судувід 28 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, судами не ідентифіковано будинок, право користування яким втратила відповідач та з якого її виселено. За загальним існуючим правилом обов'язковими реквізитами нерухомого майна є назва вулиці та номер будинку. Судами не досліджено, чи дійсно відповідач займає будинок, із якого її виселено.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про виселення призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на те, що у матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про те, що ОСОБА_3 є власником спірного будинку. Відсутність у державному реєстрі речових прав інформації про присвоєння будинку адреси не свідчить про те, що такий будинок не може бути об'єктом цивільних правовідносин.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Сторони спору перебували у шлюбі з 01 серпня 1971 року по 15 листопада 2011 року, який був розірваний рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2011 року, що набрало чинності 06 березня 2012 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2014 року у справі № 686/13753/13-ц, що залишене без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2016 року, в порядку поділу майна подружжя будинок загальною площею 150, 7 кв. м, який знаходиться на земельній ділянці площею 0, 06 га на землях садівничого товариства «Промінь» в м. Хмельницькому, виділено у приватну власність ОСОБА_3, у власність ОСОБА_5 виділено будинок площею 193, 5 кв. м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на садово-городній будинок від 15 лютого 1994 року, а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 липня 2017 року.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 липня 2017 року з 12 грудня 2007 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на садовий будинок загальною площею 150, 7 кв. м в садовому товаристві «Промінь» в м. Хмельницький на підставі свідоцтва про право власності від 15 лютого 1994 року.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року (стаття 4 ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частино третьою статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що у разі поділу житлового будинку, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності, із залишенням його у власності одного із співвласників, припиняється право на це майно іншого співвласника, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновком якого в незміненій частині погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки спірний житловий будинок після проведення між сторонами поділу майна, що належало їм на праві спільної сумісної власності згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2014 року у справі № 686/13753/13-ц, належить позивачу на праві особистої приватної власності. Вказаним судовим рішенням в порядку поділу майна подружжя будинок, який знаходиться на земельній ділянці площею 0, 06 га на землях садівничого товариства «Промінь» в м. Хмельницькому, виділено у приватну власність ОСОБА_3, а ОСОБА_5 виділено інший будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Судами враховано, що після розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, відповідач не може вважатись членом сім'ї власника спірного будинку, який категорично заперечує проти проживання ОСОБА_5 у будинку, що є його власністю.

Судами встановлено, що відповідач фактично проживала у належному позивачу будинку та не бажала покидати його, чим створилаперешкоди позивачу у користуванні його майном, що зокрема підтверджується висновком Зарічанського відділення поліції Хмельницького ВП Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 22 серпня 2017 року.

Враховуючи, що відповідач не є членом сім'ї позивача, наявність у ОСОБА_5 власного житла та проживання у житловому будинку, який належить позивачу та якому створюються перешкоди у користуванні нерухомим майном, суди дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2014 року у справі № 686/13753/13-ц та даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 липня 2017 року право власності на садовий будинок загальною площею 150, 7 кв. м в садовому товаристві «Промінь» в м. Хмельницький належить ОСОБА_3, а тому доводи відповідача про те, що судами не ідентифіковано будинок, з якого її виселено, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди загалом правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2017 року та постанову Хмельницького апеляційного судувід 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк