Справа № 211/5309/18
Провадження № 2/211/411/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_4 та просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти за усним договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 125000,00 грн., посилаючись на порушення відповідачем умов договору. В обґрунтування позову посився на те, що 12.08.2016 року він та відповідач ОСОБА_4 в усній формі уклали договір купівлі-продажу з розстрочкою платежі житлового будинку з надвірним будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість якого визначена у розмірі 125000,00 грн.

В період з серпня 2016 року по серпень 2018 року він сплатив відповідачу суми авансу. Загальна сума авансу складає 125000,00 грн.

Як вбачається з розписок написаних власноруч відповідачем, договір купівлі-продажу житлового будинку укладений між позивачем та відповідачем в усній формі та в порушення вимог ст. 657 ЦК України не був посвідчений нотаріально.

Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передані позивачем кошти відповідачу у розмірі 125000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі, оскільки цивільним законодавством не передбачено платежів в якості авансу при укладенні договорів предметом яких є об`єкти нерухомого майна.

Просив суд стягнути ОСОБА_4 на його користь кошти в сумі 125000 ( сто двадцять п`ять тисяч ) гривень 00 копійок набуті без достатньої правової підстави як безпідставно набуте майно та судовий збір.

Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

13.02.2019 року представник відповідача адвокат Стельмах В.В. до суду надав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що згідно усного договору від 23.08.2016 року, відповідач та позивач зобов`язувалися через нотаріуса укласти договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , після оформлення правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку на протязі трьох років після повної сплати завдатку за домоволодіння, але ОСОБА_3 умисно ухиляється від укладення договору купівлі-продажу.

Вважає, що зазначені доводи підтверджують безпідставність та необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення безпідставно набутого майна, оскільки доводів щодо розміру заподіяної шкоди та її розрахунку позивачем не надано, оскільки позивачем не обґрунтовано, чим підтверджується факт заподіяння йому матеріальних витрат майнового характеру, за яких обставин, чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, а також інших обставин, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити, в повному обсязі, просив врахувати відзив на позовну заяву.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений усний договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість житлового будинку визначена у розмірі 125000,00 грн., що не підлягає доказуванню, так як не заперечувалось у судовому засіданні представниками сторін.

Згідно долученої до матеріалів справи розписки від 23.08.2018 року, ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 125000,00 грн. в якості оплати за продажу будинку з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Розрахунок проведений в повному обсязі, претензій до ОСОБА_3 вона не має. Вона зобов`язувалась, надати повний пакет документів на будинок та земельну ділянку та укласти договір купівлі-продажу даного майна, та передати у власність ОСОБА_3 не пізніше 01.11.2018 року. Розписка була написана ОСОБА_4 власноручно в присутності двох свідків.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи, попередня домовленість між сторонами щодо купівлі-продажу будинку не була нотаріально посвідчена, а тому не несе за собою відповідних правових наслідків.

Згідно із ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у разі наявності зобов`язання, яке повинно бути виникати на підставі договору.

Оскільки попередній договір з метою забезпечення укладення у майбутньому договору купівлі-продажу будинку між сторонами у передбаченому законом порядку укладено не було, передана позивачем сума на підставі договору завдатку за розпискою є авансом.

Аванс - це спосіб платежу, це грошова сума, яку боржник передає кредитору в рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Боржник, який видав аванс, має право витребувати його повернення у всіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору и не несе правові наслідки у вигляді відшкодування збитків у разі невиконання прийнятих на себе зобов`язань. А сторона, яка отримала аванс, не може бути зобов`язана до його повернення у більшому розмірі і до відшкодування збитків. Також на аванс не розповсюджується забезпечувальна функція, як при завдатку чи закладі, згідно за якою, якщо сторона уклоняється від виконання договору, вона втрачає кошти.

Аналогічна позиція викладена в Постанові ВСУ від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

При цьому обов`язок у покупця сплатити грошову суму (частками або повністю), а у продавця - право вимагати сплати цієї суми виникає лише після укладення договору купівлі-продажу. Тобто, такий платіж, як аванс міг бути сплачений лише по основному договору, який так і не був ще укладений, оскільки не є авансом сума, передана покупцем продавцеві за попереднім договором.

Отже, аванс є лише доказом, який посвідчує факт наявності грошового зобов`язання та зараховується в рахунок майбутніх платежів за таким грошовим зобов`язанням, тому його використання для забезпечення не грошового зобов`язання, яким є попередній договір, є неможливим, так як не відповідає чинному законодавству щодо правових підстав передачі авансу.

Водночас, відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого позапідставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як свідчить аналіз викладених обставин справи, відповідач набув належні позивачеві грошові кошти фактично за наявності достатніх правових підстав, однак продовжує зберігати їх у себе без достатньої правової підстави, оскільки жодного договору купівлі-продажу між ним та позивачем укладено так і не було.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Обов`язок повернути безпідставно отримане майно є різновидом цивільно-правової санкції, а не мірою відповідальності. Тому наявність вини в поведінці особи, що безпідставно збагатіла, не вимагається. Означена цивільно-правова санкція застосовується і в тих випадках, коли безпідставне набуття майна є результатом події, поведінки самого потерпілого або третіх осіб.

При цьому, термін «майно», що вживається в частині першій статті, як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів)як матеріальних, так і нематеріальних.

Таким чином, грошові кошти були передані позивачем відповідачу, як аванс, що був встановлений, як ціна майна за основний договором, що її позивач мав сплатити відповідачу при укладанні основного договору, який на момент передачі грошових коштів ще не був укладений та до цього часу не уклався, то відповідні кошті фактично були отримані відповідачем без правових підстав, та відповідно підлягають поверненню позивачу.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відтак, як встановлено позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 125000,00 грн. що є безпідставно набутими останньою.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають також стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 1602,40 грн..

Керуючись ст.ст. 11, 83, 570, 657, 635, 1212, 1214 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, ЦПК ЦПК України,суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутого майна - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Довгинцівським РВ КМУ УМВД України в Дніпропетровській області , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 кошти в сумі 125000 ( сто двадцять п`ять тисяч ) гривень 00 копійок набуті без достатньої правової підстави як безпідставно набуте майно.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Довгинцівським РВ КМУ УМВД України в Дніпропетровській області , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1602 ( одна тисяча шістсот дві ) гривні 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.05.2019 року.

Суддя: Н. О. Сарат