ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 649/1003/17 Головуючий в І інстанції Соловйов В.В.
Номер провадження 22ц-819/14/2019 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Полікарпової О.М.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Ігнатенка П.Я.,

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, діючого в інтересах держави в особі Верхньорогачицької селищної ради, Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономної Республіці Крим та м. Севастополі, Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області у складі судді Соловйова В.В. від 24 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом з посиланням на те, що 15 травня 2015 року він придбав у ОСОБА_3 громадський будинок, який згідно технічної документації складається з літ. «А» складу, загальною площею 122,3 кв.м, літ. «Б» складу, загальною площею 235,2 кв.м, літ. «В» пункту охорони, загальною площею 6,5 кв.м, № 1 вимощення, розташованих по АДРЕСА_1, одразу ж сплатив його вартість, що підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 15 травня 2015 року, та прийняв майно, за домовленістю між сторонами відповідач зобов'язався на вимогу позивача нотаріально оформити договір купівлі-продажу вказаних приміщень складів, однак вказаного не зробив і на неодноразові прохання відмовляється це робити. Після купівлі вказаного майна позивач почав проводити там ремонтні та будівельні роботи, протягом всього часу він не мав змоги оформити право власності на придбаний громадський будинок, хоча зі своєї сторони виконав всі умови договору купівлі-продажу приміщень складів. Зазначає, що бездіяльність відповідача позбавляє його можливості нотаріально оформити договір купівлі-продажу, зареєструвати його та стати власником майна, у зв'язку з чим у позові просив визнати дійсним договір купівлі-продажу громадського будинку по АДРЕСА_1, укладений 15 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, а саме громадський будинок, який складається з літ. «А» складу, загальною площею 122,3 кв.м, літ. «Б» складу, загальною площею 235,2 кв.м, літ. «В» пункту охорони, загальною площею 6,5 кв.м, № 1 вимощення, розташованих по АДРЕСА_1.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено, ухвалено визнати дійсним договір купівлі-продажу громадського будинку, розташованого в АДРЕСА_1, що був укладений 15 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: громадський будинок, який складається з літ. «А» складу, загальною площею 122,3 кв.м.; літ. «Б» складу, загальною площею 235,2 кв.м.; літ. «В» пункту охорони, загальною площею 6,5 кв.м.; № 1 вимощення, які розташовані в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської областіз посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання про поворот виконання рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року, шляхом скасування державної реєстрації прав на об'єкт нерухомості - громадський будинок, який складається з літ. «А» складу, загальною площею 122,3 кв.м, літ. «Б» складу, загальною площею 235,2 кв.м, літ. «В» пункту охорони, загальною площею 6,5 кв.м, № 1 вимощення, розташованих по АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Херсонської області судовий збір в розмірі 1920 гривень.

В обґрунтування скарги покликається на те, що суд першої інстанції вирішив про права та обов'язки Верхньорогачицької селищної ради, яка не була залучена до участі у справі, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, не обґрунтував у чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов'язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно ст. 220 ЦК України, зважаючи на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, окрім цього земельна ділянка ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі не надавалася, інформація щодо реєстрації речових прав на вказану земельну ділянку до відділу не надходила, тоді як земельна ділянка під спірним нерухомим майном належить Верхньорогачицькій селищній раді і у власність чи користування не надавалася, рішення суду не містить інформації щодо реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем та жодних доказів, що підтверджують правомірність будівництва спірних об'єктів та виділення земельної ділянки для вказаних цілей, земельна ділянка, на якій знаходяться спірні нежитлові будівлі ані позивачу, ані відповідачу не належать, вона є комунальною власністю відповідно до Проекту землеустрою щодо зміни меж с. Верхній Рогачик, затвердженого Верхньорогачицькою районною радою № 118 05 липня 2016 року, а тому спірний договір не може бути визнаний дійсним, так як він не може вважатися таким, що був укладений, при задоволенні позову судом першої інстанції не було враховано, що однією із умов визнання правочину дійсним в судовому порядку, на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, є факт ухилення однієї із сторін правочину від його нотаріального посвідчення, проте по справі не встановлено факту ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення спірного договору, окрім того судом першої інстанції не з'ясовано, хто є власником спірного майна та чи мав право відповідач його відчужувати. У тексті судового рішення відсутні посилання на будь-які докази того, що відповідач був власником спірного майна та мав право його відчужувати, технічний паспорт, який зазначає суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення не є належним та допустимим доказом на підтвердження права власності відповідача на спірне майно, відповідно до інформації Комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 14 листопада 2018 року № 35 в архіві вказаної установи інвентарна справа нерухомого майна по вулиці Мічуріна, 1Н у селищі Верхній Рогачик Херсонської області відсутня, а тому на час укладення договору відповідач не був власником об'єкту нерухомості та не мав права на відчуження спірного майна. Окрім того при відкритті провадження у даній справі судом першої інстанції було порушено вимоги цивільного процесуального законодавства України щодо підсудності справи.

До суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання з'явився прокурор прокуратури Херсонської області Пуляєв І.В., представник Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Ростецька В.А., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися при належному повідомленні.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем виконано всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідач відмовився посвідчувати угоду нотаріально, тому укладений між ними 15 травня 2015 року договір слід визнати дійсним відповідно до частини 2 статті 220, статті 328 ЦК України та визнати за позивачем право приватної власності на придбане ним за угодою нерухоме майно.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 15 травня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу громадського будинку, розташованого АДРЕСА_1 вартістю 58950 гривень.

Наведену обставину суд вважав підтвердженою розпискою ОСОБА_3 від 15 травня 2015 року про одержання від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 58950 гривень та передачу йому технічної документації на будинок та самого будинку.

Факт існування наведеного будинку як об'єкта цивільно-правових відносин суд вважав підтвердженим технічним паспортом, відповідно до якого за наведеною вище адресою розташовано: літ. «А» склад, загальною площею 122,3 кв.м.; літ. «Б» склад, загальною площею 235,2 кв.м.; літ. «В» пункт охорони, загальною площею 6,5 кв.м.; вимощення № 1.

Відповідно до вимог статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд можу визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Всупереч наведеним положенням цивільного законодавства та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України щодо застосування статті 220 ЦК України суд не з'ясував, чому спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та чи не існували передбачені законом перешкоди для його укладення і нотаріального посвідчення.

Так, відповідно до положень статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (частина 3 статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України).

Право на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Матеріали справи не містять правовстановлюючого документа, який би підтверджував право ОСОБА_3 на громадський будинок, що розташований по АДРЕСА_1, та державну реєстрацію цього права компетентним органом.

Натомість у технічному паспорті на наведену будівлю, виготовленому Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехінвентаризація» станом на 17 жовтня 2017 року на замовлення позивача, інформація про власника відсутня, а в схематичному плані земельної ділянки зазначено про те, що склад літ. «А» 140,8 кв.м, склад літ. «Б» 264,4 кв.м, пункт охорони літ. «В» 8,8 кв.м збудовано самочинно.

При цьому зазначені будівлі зведені на земельній ділянці площею 1037 кв.м., яка в користування ОСОБА_3 в установленому законом порядку не виділялася.

Відповідно до положень статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, не набувши право власності на спірне нерухоме майно в установленому законом порядку, ОСОБА_3 не мав права здійснювати повноваження власника щодо розпорядження цим майном, а звідси договір купівлі-продажу щодо спірного майна не міг бути посвідченим нотаріально.

Не встановивши повно обставини, які мають значення для справи та не застосувавши закон, який регулює відносини, що виникають із права власності на нерухоме майно, суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених частиною 2 статті 220 ЦК України підстав для задоволення позову ОСОБА_2, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову як безпідставного.

Скасовуючи рішення суду із наведених вище підстав, колегія суддів звертає увагу на порушення судом правил територіальної, а саме: виключної, підсудності, за якими позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки спірне нерухоме майно знаходиться в селищі Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, справа не підсудна Великолепетиському районному суду Херсонської області.

Згідно зі статтею 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції сторони не заявили про непідсудність справи, колегія суддів вважає, що за наслідком скасування ухваленого судом рішення відсутні підстави для направлення справи до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Відповідно до вимог частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, а судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із позивача на користь прокуратури Херсонської області підлягають стягненню понесені нею на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги судові витрати в розмірі 1920 гривень.

Заяву прокуратури Херсонської області про поворот виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації прав на спірний об'єкт нерухомості колегія суддів вважає такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, порушене прокурором питання вирішено на законодавчому рівні і не потребує вирішення судом.

За таких обстави суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, який проживає у АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь прокуратури Херсонської області, яка знаходиться в у будинку № 33 по вулиці Михайлівській у м. Херсоні, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04851120, судові витрати на сплату судового збору в сумі 1920 гривень (одна тисяча дев'ятсот двадцять гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови буде виготовлено 26 березня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко