Ленінський районний суд м. Харкова
30 липня 2019р. Справа №642/3651/19 Провадження №2/642/1249/19
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;
За відсутності позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , який заявив про розгляд справи за їх відсутності, відсутності відповідача ОСОБА_3 , повідомленої про день та час розгляду справи;
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання осіб втративши право користування житловим приміщенням, -
Позивач заявляє позовні вимоги, а саме: Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.
В мотивуванні змісту позовних вимог позивач вказав, позивач є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Вона зареєструвала відповідача - ОСОБА_3 за вказаною адресою в 2017 році з умовою, що вона через шість місяців самостійно зніметься з реєстрації. Але у 2019році з`ясувалось, що відповідач не знялася з реєстрації місця проживання як обіцяла.
За місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 відповідач ніколи не проживала, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали ОСОБА_3 в будинку не має. Її теперішнє місцеперебування позивачу невідоме.
З вказаних підстав вона заявляє позовні вимоги, щодо визнання відповідача особою яка втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідач відзиву стосовно позовних вимог не надав.
Представник позивача на позові наполягав, що вказав в заяві в наданої суду.
На підставі досліджених доказів, судом встановлено наступні факти та обставини:
Позивачка, є власником 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено копією договору дарування частки житлового будинку від 23.11.2003 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.12.2003 року.
Позивачка зареєструвала відповідача - ОСОБА_3 за вказаною адресою в 2017 році з умовами, що відповідачка через шість місяців самостійно зніметься з реєстрації. Означений факти, відомий тільки позивачки та відповідачки, на час судового розгляду неспростов, а тому на думку суду є доведеним.
За адресою: АДРЕСА_1 відповідач ніколи не проживала, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу в будинку не має.
Факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації підтверджується копією акту від 23.05.2019 року про не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації з січня 2017 року, копією довідки Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №24 Харківської міської ради » від 23.05.2019 року, згідно якої ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 за медичною допомогою з 01.01.2017 року по 05.2019 року не зверталась.
Дослідивши і оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд вважає:
Частиною 1 статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно статті 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150. 156 ЖК УРСР. слід дійти висновку, що положення статей 383. 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150. 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту мої порушених прав.
Отже, заявлені позовні вимоги визнання осіб втративши право користування житловим приміщенням обґрунтовані допустимими доказами, та відповідають вимогам вказаного закону.
Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання особиб втратившу право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 особою що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768грн. 40 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив, за письмовою заявою ОСОБА_3 , про перегляд заочного рішення, яка повинна бути подана до Ленінського районного суду м.Харкова, протягом 30ти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв