П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Київ

Справа № 206/2363/18

Провадження: № 22-ц/824/1584/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ул'яновської О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якому просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача, починаючи з дня пред'явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилася дитина, яка проживає разом з позивачем, однак після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дитини. Зазначає, що дочка має вади із зором та потребує проходження медичних обстежень, лікування та медичного догляду, а також дитина відвідує декілька гуртків, що зумовлює те, що позивач на даний момент позбавлена можливості влаштуватися на постійну роботу та отримувати окремий дохід.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції змінити в частині способу стягнення та розміру аліментів, встановивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі 6 000 гривень.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції ухвалив розглядати справу у спрощеному провадженні, без повідомлення сторін, за наявними у матеріалах справи доказами. Надаючи суду відзив на позов, нею було заявлено клопотання в інтересах ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи та надання строку для збору доказів на спростування доводів позивача, посилаючись на перебуванні відповідача за межами країни. Судом дане клопотання було безпідставно відхилено. Також зазначила, що з моменту розірвання шлюбу відповідач постійно надавав грошові кошти на утримання дитини шляхом перерахування на банківський рахунок позивача, що підтверджується банківськими платіжними дорученнями. Крім того, відповідач має на утриманні непрацездатних батьків, які потребують його матеріальної допомоги. Разом з тим, дохід відповідача не є постійним, оскільки він працює інженером-програмістом, отримуючи періодичні заявки на виконання певних робіт, а отже, має і періодичний дохід. Також зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що дочка потребує проходження медичних обстежень, лікування та медичного догляду, а також тієї обставини, що дитина відвідує декілька гуртків, що позбавляє позивача можливості влаштуватися на постійну роботу та отримувати самостійний дохід.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України ОСОБА_3 не скористалась.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом повідомлення уповноваженого ним представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В силу вимог ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

Сторони перебували узареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочкаОСОБА_4, яка проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні.

З 2015 року сторони проживають окремо, спільного бюджету не мають.

22 лютого 2018 року рішенням Святошинського районного суду даний шлюб було розірвано.

Відповідно до наявної в матеріалах справи медичної документації ОСОБА_4 встановлений діагноз - рефракційна амбліопія обох очей, гіперметропія середньої ступені з астигматизмом обох очей, дитина перебуває на обліку у дитячого хірурга та офтальмолога

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що аліменти у визначеному судом розмірі будуть достатніми для матеріального забезпечення дитини,належних умов життя, необхідних для її розвитку, та відповідають принципу рівноправності визначених обов'язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, отже саме позивачеві надано право обирати форму, в якій будуть стягуватися аліменти.

Як убачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, ОСОБА_3 з вимогами про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі до суду не зверталась, а порушила питання про стягнення аліментів у частці від доходів відповідача.

Разом з тим, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 обґрунтовуючи апеляційну скаргу не врахувала, що визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі сімейне законодавство пов'язувало з нерегулярним, мінливим доходом платника аліментів лише до 08 липня 2017 року (ст.183 СК). На час вирішення даних позовних вимог ОСОБА_3 стаття 184 СК України визначала, що аліменти в твердій грошовій сумі суд визначає виключно за заявою одержувача, тобто, без наявності для цього певних умов, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Стягуючи аліменти у визначеному розмірі - 1/4 частка від усіхвидів заробітку (доходу) щомісячно, але не 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції врахував вік дитини, стан її здоров'я та вірно вважав такий розмір аліментів достатнім для гармонійного розвитку дитини.

Відповідач, не заперечуючи обставини справи, та свого обов'язку щодо утримання дитини, не погоджується лише з розміром аліментів та зазначає, що позбавлений можливості сплачувати їх у визначеному судом розмірі.

Будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України спори про стягнення аліментів розглядаються судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ст. 277 ЦПК України.)

Перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження суд може за заявою відповідача.

Провадження у даній справі було відкрито 23 липня 2018 року (а.с. 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Як убачається із матеріалів справи, інтереси відповідача ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв адвокат ОСОБА_6 на підставі довіреності від 06.10.2017 року, виданої в м. Вроцлаві Польської Республіки(а.с. 42,33-35, 36-37).

З матеріалами цивільної справи адвокат ОСОБА_6 ознайомився 8 серпня 2018 року, будь-яких заяв або заперечень в інтересах ОСОБА_2 ним надано не було.

Крім того, слід відмітити, що в матеріалах справи також наявна довіреність від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_6, яка видана останнім 20 серпня 2018 року в Україні (а.с. 41), тобто, з даної обставини можна зробити висновок, що саме в серпні 2018 року ОСОБА_2 перебував в Україні, а саме: в м. Києві. Будь-яких заяв заперечень чи клопотань особисто від відповідача до суду не надходило.

Заперечуючи проти позову (а.с. 43-44) представник відповідача ОСОБА_6 просив встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 гривень.

Одночасно, у відзиві зазначено, що відповідач готовий переглянути розмір аліментів у бік їх збільшення, а також зобов'язався додатково сплатити грошові кошти у розмірі одномісячної виплати для забезпечення літнього відпочинку його дочки та оплатити стаціонарне лікування у разі необхідності.

При цьому, представник відповідача дійсно просив відкласти розгляд справи на один місяць, незважаючи на те, що спрощене позовне провадження такої процесуальної дії не передбачає.

В подальшому, оскаржуючи ухвалене судом рішення про стягнення аліментів, представник відповідача ОСОБА_1, не зважаючи на перебіг часу, який сплинув з моменту розгляду справи судом першої інстанції, будь-яких доказів на підтвердження доходу, який отримує ОСОБА_2 до апеляційної скарги не додає.

Доводи апеляційної скарги лише зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та, головним чином, є провокативним маніпулюванням фактичними обставинами та нормами права.

В свою чергу, позивач надала суду апеляційної інстанції докази тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 має право на постійне проживання в м. Вроцлаві Польської Республіки з доступом до ринку праці.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 з 2014 року сторони спільно проживали у Республіці Польща, де відповідач спочатку працював в польській компанії Sii SP. Z.o.o. на умовах трудового договору на невизначений термін, а згодом у польській компанії Silicon& Software SystemsLimited, де і працює до теперішнього часу.

Відповідачем дану обставину не спростовано.

Одночасно колегія суддів вважає доводи представника відповідача щодо неспроможності ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судом, не прийнятними. Ці доводи є відверто цинічними, оскільки забезпечення належного рівня життя своєї дитини є обов'язком батька.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду м. Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді О.В. Борисова

А.А. Пікуль