ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року

м. Харків

справа № 621/255/17

провадження № 22-ц/818/2640/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

учасники справи:

позивач (за первісним позовом): Публічне акціонерне товаристве «Державний ощадний банк України»,

відповідач (за первісним позовом): ОСОБА_1 ,

третя особа (за зустрічним позовом): приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєв В.І.

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», третя особа: приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєв В.І. про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року, ухвалене суддею Бібік О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що 18 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №144, за яким позичальник отримала грошові кошти у сумі 60400грн. із сплатою 14,5 % річних за користування кредитом. Кредит було видано готівкою в сумі 60400грн.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №63, за яким в іпотеку передане нерухоме майно - 4/25 домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме 1-но поверховий житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 775кв.м. Зміївської міської ради, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу 4/25 частки домоволодіння від 17 вересня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

10 жовтня 2012 року Банком до Зміївської державної нотаріальної контори направлено лист (претензію) про прийняття заяви АТ «Ощадбанк» як кредитора, з вимогою до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_2 в порядку ч. 2 ст. 1281 та ст.1282 ЦК України.

26 грудня 2016 року Зміївська державна нотаріальна контора надала інформацію про те, що 20 грудня 2013 року на ім`я чоловіка померлої ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя згідно ст. 60 СК України та Свідоцтво про право на спадщину за законом загалом на 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість померлої ОСОБА_2 перед Банком склала 82154,69 грн.

Спадкоємець ОСОБА_1 прийняв спадщину, отримав свідоцтво про право на спадщину на предмет іпотеки, тому до нього перейшли всі права та обов`язки позичальника та іпотекодавця, в межах вартості успадкованого майна.

Вартість предмета іпотеки складає 134900 грн., тому за рахунок звернення стягнення може бути погашена заборгованість за кредитним договором у сумі 82154,69 грн.

В зв`язку з цим просив звернути стягнення на предмет іпотеки - 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості перед банком за договором про іпотечний кредит №144 від 18 вересня 2007 року у загальному розмірі 82154,69грн., з яких прострочена заборгованість по кредиту - 59154,37 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 23000,32 грн.; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною не нижчою за 134900грн; встановити вищій приорітет Банку, як іпотекодержателя предмету іпотеки; вирішити питання про судові витрати.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.

Позов мотивований тим, що 18 вересня 2007 між ОСОБА_2 та банком було укладено договір про іпотечний кредит. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання, ОСОБА_2 передала банку в іпотек 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказана частка домоволодіння не була зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений об`єкт права власності в натурі. Домоволодіння АДРЕСА_1 - це спільна часткова власність фізичних осіб, нотаріально посвідчена згоди яких відсутня.

Оскільки в іпотеку була передана частка в спільному майні, яка не була виділена як окремий об`єкт права власності, в натурі не виділена, право власності на цю частку, як на окремий об`єкт нерухомості не зареєстрований, це порушує вимоги Закону України «Про іпотеку» він просить суд визнати недійним іпотечний договір №63 укладений 18 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В.І., зареєстрованого в реєстрі за №1871.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13 березня 2018 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за зустрічним позовом - приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В.І.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» Бугай О.С. наполягала на задоволенні позовних вимог за первісною позовною заявою, у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити за пропуском строку позовної давності.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засідання просила відмовити у задоволенні первісного позову, наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимогах.

Третя особа приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєв В.І. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» - задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором №144 від 18 вересня 2007 року в загальному розмірі 82154,69грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 59154,37грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 23000,32грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_2 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і спадкоємцем якої є ОСОБА_1 .

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом продажу предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600грн.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішенням мотивовано тим, що оскільки майно, передане в іпотеку, придбане за кредитні кошти, надані банком ОСОБА_2 , при цьому, її чоловік був обізнаний про це, позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині встановлення вищого пріоритету позивача, як іпотекодержателя предмету іпотеки, то вони задоволенню не підлягають, оскільки пріоритетність вимог, забезпечених іпотекою, перед вимогами інших кредиторів, прямо встановлено Законом України «Про іпотеку», в зв`язку з чим відсутні підстави ухвалювати судове рішення з приводу вказаних обставин.

Пріоритет повинен бути зазначений щодо вимог інших кредиторів, тобто відмінних від позивача. Між тим у суду відсутні дані щодо наявності інших кредиторів.

Оскільки позивачем за зустрічною позовною заявою пропущено строк позовної давності на звернення із позовом до суду, причин поважності пропуску такого строку позивачем не наведено, із заявами про його поновлення ані позивач ані його представник до суду не звертались, а відповідач за зустрічним позовом просить про застосування наслідків спливу строку позовної давності, тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, Банк не звертався до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, як це було передбачено ст.378 ЦПК України в редакції, що діяла на час смерті позичальника., а 10 жовтня 2012 року направив до нотаріальної контори претензію в порядку ст.1291 ЦК України.

Крім того, Банк звернувся з претензією до кредитора майже через рік після смерті боржника (позичальника). Таким чином, Банк пропустив строк пред`явлення вимог до мене, як до спадкоємця, що є підставою для відмови у позові.

Суд позбав його законного права на частку в майні, яке отримано ним не в порядку спадкування.

Також, суд не звернув увагу на те, що частина спірного домоволодіння належить йому, а частина ОСОБА_4 , яка до участі у справі не притягалась, її згода на передачу в іпотеку спірного майна не надавалася.

Судом не визначено початкову вартість предмету іпотеки, а також помилкового стягнуто з нього судовий збір, оскільки він є інвалідом ІІ групи.

При укладанні договору іпотеки згода іншого співвласника - ОСОБА_4 отримана не була.

Зустрічний позов ним подано в межах строку позовної давності, оскільки він не був учасником договору іпотеки, та тільки 20 вересня 2017 року дізнався про вимоги Банку до нього, як до спадкоємця.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк посилається на ті ж самі обставини, що викладалися нам у позовній заяві та відзивах на зустрічну позовну заяву, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 травня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 18 вересня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №144, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 60400грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.

Згідно п. 1.2 зазначеного договору, кредит надається на 15 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 вересня 2022 року на придбання жилого будинку та земельної ділянки за договором купівлі-продажу №1864 від 17 вересня 2007, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Додаткового договору №1 від 11.03.2011 року до договору про іпотечний кредит №144 від 18.09.2007 року, сторони домовилися викласти в п. 1.2, п. 1.5, термін остаточного погашення кредиту в наступній редакції 6 "не пізніше 11.03.2011 року", виключити п. 5.2 з договору про іпотечний кредит №144 від 18.09.2007 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов`язань перед Банком 18 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №63, згідно умов якого ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку нерухоме майно - 4/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме 1-но поверховий житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 775кв.м. Зміївської міської ради, яке належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу 4/25 частки домоволодіння від 17 вересня 2007 року.

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 3.1.3 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за Договором про іпотечний кредит в цілому або будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше 2 місяців.

Відповідно до положень п. 4.2 Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим Договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором.

Згідно п. 6.2 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11 березня 2011 року в справі №2-389/2011 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ощадбанк`в особі ТВБВ № 10020/0463 філії -Харківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 144 від 18 вересня 2007 року у розмірі 87997,34грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реалізацією предмету іпотеки на прилюдних торгах, а саме, на 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з одноповерхового житлового будинку, зазначеного на плані під літ. «А-1», та належних до нього відповідних надвірних будівель, а саме: сараю під літ. «В», воріт №1, 1/2 частини огорожі №2, розташованих на земельній ділянці площею 775 кв.м Зміївської міської ради. Жилий будинок зі всіма невід`ємними його приналежностями має загальну площу 44 кв.м, житлову площу 27,50 кв.м, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

28 вересня 2012 року постановою державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Пономарьовою А.О. закінчено виконавче провадження №28109850 з примусового виконання виконавчого листа №2-389/11, виданого 31.03.2011, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 .

Як вбачається із наданого Банком розрахунку заборгованості, розмір заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на час смерті (17 жовтня 2011 року) складає 82154,69грн., з яких прострочена заборгованість по кредиту - 59154,37 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 23000,32 грн.

10 жовтня 2012 року Банком на адресу Зміївської державної нотаріальної контори направлена претензія в порядку ст. 1281 ЦК України. Претензія була зареєстрована за №4005 /01-16 в книзі обліку і реєстрації спадкових прав за №1017.

Згідно інформації завідувача Зміївської державної нотаріальної контори від 30 листопада 2016 року, наданої суду на виконання ухвали від 06 жовтня 2016 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 09 лютого 2012 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від чоловіка померлої ОСОБА_1

20 грудня 2013 року за р.р. №№ 1-1584, 1-1587 на ім`я чоловіка померлої ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя згідно ст.60 СК України, та свідоцтво про право на спадщину за законом на 4/25 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст.1216, 1217, 1218, ч.ч.1, 2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.ч.1, 2 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст.1296, ч.1 ст.1297 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 прийняв спадщинку після смерті своєї дружити ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності від 20.12.2013 року, державним нотаріусом Зміївської ДНК Чернолясовою Т.В. посвідчено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на майно, що складається з 4/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . (а. с. 152, 153 т.1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2013, державним нотаріусом Зміївської ДНК Чернолясовою Т.В. посвідчено право на спадщину ОСОБА_1 , що залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , та складається з 4/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . (а. с. 154, 155 т. 1).

У відповідності до ч.ч.1-3 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішення суду врегульовано ст.39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Статтею 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Оскільки майно, передане в іпотеку, придбане за кредитні кошти, надані банком ОСОБА_2 , при цьому, її чоловік був обізнаний про це, про що свідчить нотаріально посвідчена заява про надання згоди на укладання договору іпотеки, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в межах вартості спадкового майна.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в рішенні суду не визначено початкову вартість предмету іпотеки колегією суддів не приймаються.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, зазначила, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень. Це обумовлено тим, що сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19 (Закон N 1404-VIII), 57 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон N 1404-VIII) сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, з вищевикладеного слід дійти висновку, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Твердження ОСОБА_1 , що Банком пропущено шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до спадкоємців, також ж є безпідставні.

З матеріалів справи вбачається, що 11 жовтня 2012 року Банком в порядку ст. 1281 ЦК України була направлена претензія до спадкоємців померлої ОСОБА_2 до Зміївської ДНК. В зазначеній претензії банком зазначається, що йому стало відомо про смерть ОСОБА_2 лише 16 липня 2012 року в ході перевірки заставного майна співробітниками Банку.

За таких обставин, строк для пред`явлення вимоги до спадкоємців Банком пропущено небуло.

Що стосується позовних вимог в частині встановлення вищого пріоритету позивача, як іпотекодержателя предмету іпотеки, то суд першої інстації дійшов вірного висновку,що вони не підлягаються задоволенню, оскільки пріоритет повинен бути зазначений щодо вимог інших кредиторів, тобто відмінних від позивача. Між тим у суду відсутні дані щодо наявності інших кредиторів.

В частині зустрічного позову колегія зазначає наступне.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» про визнання договору іпотеки недійсним.

У відзиві на зустрічну позовну заяву Банк просив застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що Договір іпотеки №63 укладено між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_2 - 18 вересня 2007 року. Разом з тим, із зустрічним позовом ОСОБА_1 звертається до суду лише 19 грудня 2017 року, тобто з пропуском позовної давності. Із заявами про поновлення пропущеного строку на звернення з даним позовом, із зазначенням причини поважності його пропуску, до суду ані позивач ані його представник не звертались.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не був стороною договору та не був обізниний про відсутність згоди всіх співвласників домоволодіння та те, що передана в іпотеку частка не зареєстрована як окремий об`єкт права власності не приймаються судом.

18 вересня 2007 року (в день укладення договору іпотеки) ОСОБА_1 склав нотаріально посвідчену заяву, в якій він зазначає, що надає свою згоду дружині ОСОБА_2 на укладання договору іпотеки, предметом якого є житловий будинок, літ. А-1, загальною площею 44кв.м, житловою площею 27,50кв.м, та надвірні будівлі: сарай літ.В, ворота номер 1, 1/2 частина огоорожі номер 2, що складає 4/25 частини домоволодіння номер АДРЕСА_1 , яке набувається ними під час зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти, але документально оформлено на дружину, що буде предметом забезпечення договору кредиту на суму, на (її) його умовах, за (її) його розсудом, перед установою, що видаватиме кредит. В подальшому претензій не матиме, до суду звертатися не буде.

Оскільки позивачем за зустрічною позовною заявою пропущено строк позовної давності на звернення із позовом до суду, із заявами про поновлення пропуску такого строку, із зазначення причин поважності його пропуску, ані позивач, ані його представник до суду не звертались, тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 згідно довідки МСЕК є інвалідом ІІ групи.

Відповідно до положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю;

Частинам 1, 6, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, рішення суду в частині стягненя з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний Банк України» судового збору в розмірі 1600 грн. підлягає скасуванню.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України» судового збору в розмірі 1600 грн. - скасувати.

Компенсувати за рахунок держави Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний Банк України» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1600грн. (одну тисячу шістсот гривень) в порядку встановлену Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 29 липня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний