П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Лептугою С.С., за участю представника позивача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Чорноморського національного університету імені ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 січня 2019 року (повний текст складено 13.02.2019 року), постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Козаченка Р.В. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 477/1309/18, номер провадження 22-ц/812/576/19) за позовом Чорноморського національного університету ім. Петра Могили до ОСОБА_6 про дострокове розірвання угоди та стягнення заборгованості за користування державним пільговим кредитом,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року позивач звернувся до суду до ОСОБА_6 із зазначеним позовом, в якому свої вимоги обґрунтував наступним чином.

Між ним та відповідачкою ОСОБА_6 був укладений контракт № 99/10 від 07 червня 2010 року про надання їй навчальних послуг по отриманню базової вищої освіти за бакалаврськими програмами на спеціальність «Облік та аудит» протягом 2010-2012 років з сумою оплати вартості навчання - 10500 грн. Наказом № 642-С від 26 серпня 2010 року вона була зарахована до університету, який закінчила 05 червня 2012 року. Для погашення оплати за навчання вона уклала з університетом угоду № 68/2010 від 22 грудня 2010 року, згідно якої їй було надано цільовий пільговий державний кредит для оплати навчання в розмірі 8000 грн., з яких вона повернула тільки 533 грн. та відсотки - 141 коп.

Вказуючи, що в подальшому вона не сплачує платежі за отриманий кредит на навчання, просив стягнути з нею на свою користь борг по кредиту в загальній сумі 10352 грн., з яких 7466 грн. 67 коп. - заборгованість по кредиту, 984 грн. - борг по процентам, а також пеня в сумі 1901 грн. 33 коп., нараховану в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України згідно п. 23 Постанови Кабінету Міністрів України № 916 від 16 червня 2003 року.

Крім того просив достроково розірвати договір № 68/2010 від 22 грудня 2010 року (а.с. 3-6).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Чорноморського національного університету ім. Петра Могили заборгованість за договором цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 22 грудня 2010 року, яка утворилася на 20 травня 2018 року, в загальній сумі 3655 (три тисячі шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 42 коп., яка складається з наступного: 2133 (дві тисячі сто тридцять три) грн. 32 коп. - борг за кредитом, 800 (вісімсот) грн. - борг за процентами, 1522 (одна тисячі п'ятсот двадцять дві) грн. 10 коп. - пеня, а також судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 616 (шістсот шістнадцять) грн. 70 коп. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 50-53).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що суд необґрунтовано стягнув тільки поточну заборгованість, а не весь її розмір.

Скаржник вважає, що відповідно до п. 4.1 Угоди та п. 4.2 університет має право достроково розірвати угоду та стягнути в судовому порядку кредит та відсотки за користування ним з одержувача кредиту в разі ухилення від повернення кредиту (а.с.59-61).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Не заперечував стягнути заборгованість з урахуванням суми, перерахованої відповідачкою згідно платіжних документів від 26.03.2019 року.

Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково наданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 червня 2010 року між позивачем та відповідачкою був укладений контракт № 99/10 про надання навчальних послуг, згідно якого університет взяв на себе зобов'язання по наданню відповідачці навчальних послуг і отримання базової вищої освіти за бакалаврськими програмами на спеціальність «Облік і аудит» протягом 2010-2012 років.

ОСОБА_6, як студентка, зобов'язана була сплатити вартість навчання в розмірі 1050 грн. по рокам: 5000 грн. за третій рік навчання, 5500 грн. - за четвертий рік навчання. Пунктом 4.4. контракту були визначені додаткові умови: оплата відбувається по роках (якщо умови не регламентовані цим контрактом, то укладається додаткова угода до контракту, де обговорюються правові норми та термін їх дії). (а.с. 8-9).

22 грудня 2010 року між ними було укладено додаткову угоду № 1 до цього контракту, відповідно до якого п. 4.4 контракту викладено в наступній редакції: додаткові умови оплати контракту: оплата відбувається на умовах цільового пільгового кредиту Міністерства Освіти України (а.с. 10).

Для оплати навчання за цим контрактом між позивачем та відповідачкою було укладено угоду № 68/2010 від 22 грудня 2010 року, згідно якої їй був наданий пільговий державний кредит для здобуття у навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр за напрямком підготовки (спеціальністю) облік та аудит за денною формою навчання у розмірі 8000 грн. на 2010-2012 навчальні роки (а.с. 12-13).

Згідно п.3.3 цієї угоди ОСОБА_6 зобов'язалася повертати протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із навчального закладу, починаючи з третього місяця після відрахування.

В п. 6 сторони угоди визначили, що повернення кредиту в сумі 8000 грн. та відсотки за користування ним в сумі 240 грн. повинно було відбуватися в готівковій або безготівковій формі до 31 грудня кожного року в розмірі 1/15 частини від загальної суми одержаного кредиту, та відсотки за користування ним, починаючи з 01 червня 2013 року до 31 грудня 2027 року. Також п. 7.2 угоди передбачено, що у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним, він зобов'язаний сплатити начальному закладу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від неповернутої в строк суми.

01 серпня 2012 року між позивачем та ОСОБА_6 була укладена додаткова угода, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що відсотки за користування складають 1821 грн. Між сторонами в довідці-розрахунку також була узгоджена сума щорічних платежів (а.с. 14, 15).

Відповідно до видаткового касового ордеру № 4350 від 24.12.2010 року ОСОБА_6 був наданий пільговий державний кредит у сумі 8000,00 грн, який вона відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 3070 від 24 травня 2010 року внесла позивачу як оплату на навчання по контракту (а.с. 16).

31 січня 2014 року на виконання кредитного договору, відповідач сплатила 533 грн., кредиту, 141 грн. відсотків та 10 грн пені (а.с. 17)

05 червня 2012 року ОСОБА_6 була відрахована з начального закладу згідно наказу № 523-С від 01.06.2012 року в зв'язку із закінченням навчання та присвоєння кваліфікації бакалавра з обліку та аудиту (а.с. 19).

В подальшому ОСОБА_6 кредит та відсотки за користування ним не сплачувала, внаслідок чого заборгованість складає 10352,00 грн., яка складається з боргу за кредитом - 7466,67 грн., за відсотками - 984,00 грн., за пенею - 1901,33 грн. (а.с. 23-25).

Задовольняючи частково позовні вимоги навчального закладу та стягуючи поточну заборгованість, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_6 під час навчання на денній формі навчання в Чорноморському національному університеті імені ОСОБА_5 (раніше Чорноморському державному університету імені ОСОБА_5) за Угодою № 68/2010 від 22 грудня 2010 року отримала цільовий пільговий державний кредит на здобуття вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та напрямом підготовки (спеціальністю) облік та аудит за денною формою навчання у розмірі 8000 грн. на навчальні роки 2010-2012, який зобов'язалася повернути протягом 15 років та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із навчального закладу, починаючи з третього місяця після відрахування.

Відмову у задоволенні вимог щодо дострокового стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту всього у сумі 10352 грн. суд мотивував тим, що умовами Угоди № 68/2010 не передбачено дострокового повернення кредиту у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаною угодою, а на час розгляду справи судом у відповідача виникло зобов'язання сплатити кредит лише за період 2014-2017 роки. Підстави для дострокового розірвання укладеної угоди не зазначені в позові, тому суд відмовив в задоволені зазначеної вимоги.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та обгрунтовано відмовлено в задоволенні позову щодо дострокового розірвання договору кредиту. Разом з тим висновки суду щодо часткового задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором свідчать про неправильне застосування норм матеріального права, тому з ними погодитись не можна.

Згідно з абз. 5 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується шляхом надання цільових пільгових державних кредитів особам для здобуття вищої освіти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 22, 23 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2003 року №916 (далі - Порядок) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на умовах, визначених цим Порядком, цільовий пільговий державний кредит для здобуття вищої освіти за денною, вечірньою та заочною формою навчання у вищих навчальних закладах незалежно від форми власності (далі - кредит) можуть одержати молоді громадяни України віком до 28 років, які успішно склали вступні іспити або навчаються на будь-якому курсі вищого навчального закладу (далі - одержувач кредиту).

Кошти на надання кредитів передбачаються у Державному бюджеті України для молоді для оплати навчання у вищих навчальних закладах усіх форм власності.

Сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі, до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п'ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування.

Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки МОН молодь спорту, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкування яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України.

У разі невиконання одержувачем кредиту умов угоди, ухилення від повернення кредиту вищий навчальний заклад застосовує заходи для стягнення заборгованості відповідно до законодавства.

За умовами п. 6.1 Угоди № 68/2010 від 22.12.2010 року та додаткової угоди від 01.08.2012 року, одержувач кредиту повертає використаний ним на навчання кредит у сумі 8000 грн. та відсотки за користування кредитом у сумі 1821 грн. готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок ЧДУ ім. П. Могили до 31 грудня кожного року 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та відсотки за користування ним, починаючи з 1 червня 2013 року до 31 грудня 2027 року

Таким чином, за названими умовами, які були погоджені сторонами, 1/15 частина кредиту та відсотків за користування ним є непогашеними у разі їх несплати до 31 грудня поточного року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка з огляду на положення ст. 1054 ЦК України, застосовується до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже судом не враховано, що, виходячи з положень ст.ст.1050,1054 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року у справі №6-18 цс16, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Визначальним в цьому випадку є неналежне виконання взятих на себе за Угодою сторін зобов'язань і наявне у зв'язку із цим у позивача право застосувати наслідки порушення договору позичальником у вигляді вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася.

Наведене повністю відповідає п. 7.1. Угоди, згідно якому за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цією Угодою сторони несуть відповідальність згідно із законодавством.

Колегія суддів враховує роз'яснення, викладені в п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним.

Докази про те, що відповідачка після закінчення навчального закладу стала до роботи та відпрацювала в державному або комунальному закладі чи установі в сільській місцевості не менше 5 років, що дає право одержувачу кредиту не повертати кредит та відсотки за користування ним, у матеріалах справи відсутні (п. 6.4 Угоди № 68/2010 від 22.12.2010 року, п. 26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти). Відсутні також докази того, що відповідачка має дітей, наявність яких за певних умов дає право на звільнення від сплати відсотків за користування кредитом та погашення частини суми зобов'язань за кредитом (п.22-1 Порядку).

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на викладені вище обставини та невірно застосував норми матеріального права при вирішенні позову щодо вимог про дострокове повернення кредитних коштів.

За такого рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про дострокове повернення кредитних коштів слід скасувати та ухвалити нове рішення в зазначеній частині.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд враховує, що відповідачкою 26.03.2019 року на рахунок учбового закладу перераховані суми на часткове погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2133,32 грн., пені в розмірі 1715,00 грн., відсотків 898,00 грн, а всього 4746,32 грн., що підтверджується наданими копіями квитанцій та визнання вказаної обставини представником позивача в судовому засіданні апеляційного суду.

Отже із загальної суми заборгованості, заявленої в позові слід відрахувати вище зазначені сплачені суми, що буде становити: в загальній сумі 5605 (п'ять тисяч шістсот п'ять) грн. 68 коп., яка складається з наступного: 5333 (п'ять тисяч триста тридцять три) грн. 35 коп. - борг за кредитом, 86 (вісімдесят шість) грн. - борг за процентам, 186 (сто вісімдесят шість) грн. 33 коп. пеня.

Враховуючи те, що частина суми на погашення заборгованості за кредитом була сплачена відповідачкою вже під час розгляду справи апеляційним судом, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку в повному обсязі та стягнути з неї сплачений позивачем судовий збір як за подачу позову, так і за подачу апеляційної скарги в повному обсязі, тобто 4405,00 грн. - платіжне доручення № 2172 від 07 червня 2018 року витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. за подання позову та № 320 від 05 лютого 2019 року в сумі 2643 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 7, 62).

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Угоди від 22.12.2010 року, на які посилається в апеляційній скарзі позивач, навчальний заклад має право достроково розірвати цю Угоду та відрахувати Одержувача кредиту з Навчального закладу за невиконання ним навчального плану та в інших випадках, передбачених законами. Стягнути в судовому порядку кредит та відсотки за користування ним з Одержувача кредиту в разі ухилення від повернення кредиту.

Наданими позивачем доказами підтверджується, що відповідачка відрахована з учбового закладу в зв'язку із закінченням навчання та присвоєння кваліфікації бакалавра з обліку та аудиту, тобто не за невиконання нею навчального плану.

Отже, вирішуючи спір в частині розірвання договору, слід виходити з підстав, передбачених законом.

За приписами частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Докази того, що відповідачка згодна розірвати договір, строк дії якого закінчується 31.12.2027 року, у справі відсутні.

Підстави розірвання договору за рішенням суду передбачені ч.2 ст. 651 та ч.ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України: договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з наведеного принципу диспозитивності (ч.3 ст. 2 ЦПК) наводити та доводити підстави позову дано право тільки стороні, суд не може самостійно їх визначати.

Підстави для розірвання договору в позовній заяві не визначені, з урахуванням чого суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позові в зазначеній частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чорноморського національного університету імені ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 січня 2019 року скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитом та судових витрат та ухвалити в цій нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Чорноморського національного університету ім. Петра Могили () борг за договором цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 22 грудня 2010 року, яка утворилася на 20 травня 2018 року, в загальній сумі 5605 ( п'ять тисяч шістсот п'ять ) грн. 68 коп., яка складається з наступного: 5333 (п'ять тисяч триста тридцять три) грн. 35 коп. - борг за кредитом, 86 (вісімдесят шість) грн. - борг за процентами, 186 (сто вісімдесят шість) грн. 33 коп. - пеня, а також судові витрати, в сумі 4405,00 (чотири тисячі чотириста п'ять) грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 29 березня 2019 року