Дата документу 27.03.2019
Справа № 320/6030/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2019 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Юрлагіної Т.В.,
за участю секретаря Бондаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про поділ майна подружжя,
27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якому просить стягнути з відповідача вартість Ѕ частки транспортного засобу марки JAC J5, номер шасі Y6LJ5111EL200249, д/н НОМЕР_1, 2014 року випуску, у розмірі 114396 гривень 25 копійок (еквівалент 4325 доларів США).
В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що 08 листопада 2003 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. За період спільного проживання з відповідачем ними у власність набуто транспортний засіб марки JAC J5, номер шасі Y6LJ5111EL200249, д/н НОМЕР_1, 2014 року випуску. Позивач вказує, що вартість транспортного засобу становить 228792,50 гривень (еквівалент 8650 доларів США). Ѕ частки становить 114396,25 гривень (еквівалент 4325 доларів США), яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь.
20 серпня 2018 року відкрито провадження у справі.
20 вересня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Але в матеріалах справи є відзив відповідача на позов, згідно з яким він просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки зазначений транспортний засіб перебуває на обліку у ПАТ КБ «Приватбанк» в якості забезпечення виконання договору фінансового лізингу №КG00А+28539699 від 31.07.2014 року, що підтверджується Заявою про приєднання до умов та Правил фінансового лізингу №КG00А+28539699 від 31.07.2014 року. Фактично вказане авто не є його власністю. До того ж, відповідач вказує, що позивачем не надано звіт субєкта оціночної діяльності про вартість автомобіля.
Представник третьої особи - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - у судове засідання не зявився, але надіслав письмові пояснення, згідно з якими АТ КБ «Приватбанк» не має заперечень проти задоволення позову. Пояснив, що 31.07.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (лізингодавцем) та ОСОБА_2 (лізингоодержувачем) був укладений договір фінансового лізингу, предметом якого був автомобіль JAC J5, номер шасі Y6LJ5111EL200249, д/н НОМЕР_1. 21.09.2017 року у звязку з виконанням своїх зобовязань ОСОБА_2 даний кредит був закритий. 11.10.2017 року згідно Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, який додано позивачем до позовної заяви, лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні платежі та предмет лізингу разом з відповідними документами передано у власність ОСОБА_2 11.10.2017 року ОСОБА_2 було видано довіреність від ПАТ КБ «Приватбанк» для зняття з обліку автомобіля, який належить АТ КБ «Приватбанк» та перереєструвати вищезазначений автомобіль на себе. Довіреність була видана до 11.01.2018 року. Станом на 21.11.2018 року відповідач не зняв з обліку автомобіль та не перереєстрував його на себе.
Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивачки, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені наступні обставини:
08.11.2003 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить додана до матеріалів справи копія свідоцтва про одруження (а.с.9).
Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірваний.

31.07.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (лізингодавцем) та ОСОБА_2 (лізингоодержувачем) був укладений договір фінансового лізингу, предметом якого був автомобіль JAC J5, номер шасі Y6LJ5111EL200249, д/н НОМЕР_1 (а.с.42).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

21.09.2017 року у звязку з виконанням своїх зобовязань ОСОБА_2 даний кредит був закритий (а.с.68).

11.10.2017 року згідно Акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, який додано позивачем до позовної заяви, лізингоодержувач повністю сплатив лізингодавцю всі належні платежі та предмет лізингу разом з відповідними документами передано у власність ОСОБА_2 (а.с.13), про що також свідчать письмові пояснення представника третьої особи - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.66).

11.10.2017 року ОСОБА_2 було видано довіреність від ПАТ КБ «Приватбанк» для зняття з обліку автомобіля, який належить АТ КБ «Приватбанк», та перереєстрації вищезазначеного автомобілю на себе (а.с.12). Довіреність була видана до 11.01.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 21.11.2018 року відповідач не зняв з обліку автомобіль та не перереєстрував його на себе.

Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення відповідача, суд виходить з наступного:

Згідно до частини другої ст. 61 СК України,об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Крім того, за правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов'язком.

Майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є обєктом спільної сумісної власності і підлягає поділу судом оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України - "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка."

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно до ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Таким чином, якщо навіть на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім'ї і не є особистою власністю подружжя.

Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Згідно з Додатком №2 до Договору фінансового лізингу №КG00А+28539699 від 31.07.2014 року, лізингоодержувач ОСОБА_2 повністю сплатив лізингодавцю всі належні платежі в сумі 186473,08 гривні та предмет лізингу разом з відповідними документами передано у власність ОСОБА_2

Таким чином, як позивачу, так і відповідачу відповідно до статті 63 Сімейного Кодексу України належить право власності на 1/2 частину вказаного транспортного засобу, і саме Ѕ частину від вартості вказаного автомобілю, що становить 93236,54 гривень, позивач просить стягнути з відповідача на її користь.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, оскільки домовленості чи шлюбного договору щодо поділу спільного майна сторонами не укладено, тому суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений позивачем про зверненні до суду судовий збір, з урахуванням зменшення позивачем позовних вимог, у розмірі 932 гривні 37 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 280-285 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, вартість Ѕ частки транспортного засобу марки JAC J5, номер шасі Y6LJ5111EL200249, д/н НОМЕР_1, 2014 року випуску, у розмірі 93236 (девяносто три тисячі двісті тридцять шість) гривень 54 копійки, а також судовий збір у розмірі 932 (девятсот тридцять дві) гривні 37 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т.В.Юрлагіна