Справа № 201/4481/16-ц
Провадження № 2/486/1/2019
14 березня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого Франчук О. Д.
при секретарі Коршак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, Товариства з обмеженою відповідальністю ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
28.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсними.
Відповідачі відзиву на позов до суду не надали.
ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.
16.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.
24.06.2016 року ПАТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся до суд з клопотанням про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
30.06.2016 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме копію нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.2015 року, реєстраційний номер 5935, укладеного 30 жовтня 2015 року між ПАТ ПриватБанк та ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ .
08.11.2016 року до суду надійшла заява від представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про ознайомлення з матеріалами справи.
23.11.2016 року до суду надійшла заява від представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про ознайомлення з матеріалами справи.
28.11.2016 року до суду надійшла заява від представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.
28.11.2016 року до суду надійшла заява від представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про витребування доказів.
16.12.2016 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про розгляд справи в режимі відеоконференції.
24.01.2017 року на виконання вимог ухвали про витребування доказів до суду надійшли копії витребуваних документів.
25.01.2017 року до суду надійшла заява від представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.
26.01.2017 року до суду надійшла заява від представника відповідача ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ про ознайомлення з матеріалами справи.
30.01.2017 року до суду надійшла заява від представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи.
15.02.2017 року до суду надійшло клопотання позивача про призначення судової-почеркознавчої експертизи.
18.04.2017 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.
16.01.2019 року до суду надійшла заява позивача про ознайомлення з матеріалами справи
21.01.2019 року до суду надійшла заява від представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» про ознайомлення з матеріалами справи.
05.03.2019 року від третьої особи ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
14 березня 2019 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
30.03.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі.
12.05.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська справу передано до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.
25.05.2016 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області відкрито провадження по даній справі.
17.06.2016 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області задоволено заяву про забезпечення позову.
01.07.2016 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
У звязку з відставкою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Падалка В.О. проведено повторний автоматизований розподіл справи.
15.09.2016 року суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Волковою О.І. було заявлено самовідвід у розгляді даної справи.
16.09.2016 року суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савіним О.І. було заявлено самовідвід у розгляді даної справи.
04.10.2016 року ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Франчук О.Д. справу прийнято до свого провадження.
20.12.2016 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
11.01.2017 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «ПриватБанк» про витребування доказів.
17.02.2017 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області задоволено клопотання про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено.
20.04.2018 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області зобовязано приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 надати експерту оригінал поштового повідомлення у якому стоїть підпис ОСОБА_1
17.12.2018 року до суду надійшов висновок експерта, у звязку з чим 19.12.2018 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області провадження у справі було поновлено.
Після поновлення провадження у справі належним чином повідомлені відповідачі до суду не з'явились, причину неявки суду не повідомили.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідачі повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у своїй заяві від 14.02.109 року. За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
З метою забезпечення виконання умов за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 07.09.2007 року, згідно якого позивач надав Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_2, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. (а.с.7-9).
Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 11.04.2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитом звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2. (а.с.179-180)
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30.10.2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення - відмовлено. (а.с.10-11)

ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на адресу позивача ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням було направлено повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. (а.с.183, 182)

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до заочного рішення, яке набрало законної сили від імені ОСОБА_1, передав майно, що належить ОСОБА_1 шляхом продажу предмету іпотеки квартири АДРЕСА_2 - ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ. (а.с.167)

03.09.2015, 05.11.2015 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» направлялися листи про намір купити предмет іпотеки та прохання повідомити вартість даної квартири. (а.с.12-13)

27.11.2015 року на адресу ОСОБА_1 направлявся лист у якому повідомлялося, що для отримання консультації з питань викупу заставної нерухомості йому необхідно звернутися до відповідального співробітника банку та зазначався номер телефону. (а.с.235-236)

28.01.2016 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено лист з вимогою розібратися у ситуації, щодо продажу предмета іпотеки. (а.с.14)

04.02.2016 року на адресу позивача направлявся лист ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням про неможливість виконання вимог ОСОБА_1 (а.с.231-234)

13.05.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», рекомендованим листом з повідомленням, на адресу позивача ОСОБА_1 направлено лист з вимогою добровільно звільнити та передати квартиру АДРЕСА_2. (а.с.71).

Відповідно до заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4, яка діяла на підставі посвідченої приватним нотаріусом довіреності, та відповідно до заочного рішення, що набрало законної сили від імені ОСОБА_1, повідомлено приватного нотаріуса, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти на реєстраційному обліку не перебувають та не мають права проживання, користування даною квартирою. Також повідомлено, що ОСОБА_1 у даній квартирі не проживає.(а.с.175)

На підставі звіту про оцінку майна від 30.10.2015 року, визначено оціночну вартість квартири АДРЕСА_2, на суму 469999,00 грн. (а.с.188-194)

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 18-2411 від 27.11.2018 року вирішити питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у поштовому повідомленні від 25.09.2015 року, розміщений у нижній частині бланку у графі «розписка в одержані» самим ОСОБА_1 чи іншою особою не виявилося можливим.

V. Оцінка суду.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені 215 ЦК України

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою, та шостою с203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно зі статтею 9 Закону України Про іпотеку іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно доч. 1 ст. 7 Закону України Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, яке набрало законної сили 11.04.2012 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та у рахунок погашення заборгованості за кредитом звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 ст. 38 ЗУ Про іпотеку якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Як вбачається з досліджених в судовому доказів, банком було надіслано ОСОБА_1 повідомлення про продаж предмету іпотеки, однак доказів отримання ОСОБА_1 зазначеного повідомлення матеріали справи не містять. Наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення не може бути таким доказом, оскільки по-перше дата його отримання 25.09.2015 року суттєво різниця з датою самого повідомлення - 06 лютого 2013 року, тобто повідомлення надіслане адресату 06 лютого 2013 року не може бути вручене йому 25 вересня 2015 року по спливу більше ніж двох років. Окрім того, як стверджує ОСОБА_1 підпис у зазначеному повідомленні не його. Проведеною у даній справі судово-почеркознавчою експертизою № 18-2411 від 27.11.2018 року вирішити питання про те, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у поштовому повідомленні від 25.09.2015 року, розміщений у нижній частині бланку в графі Розписка в одержанні*, самим ОСОБА_1 або іншою особою, не виявилось можливим.

З урахуванням вимог ст. ст. 109, 110 ЦПК України, суд визнає той факт, що підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення від 25.09.2015 року розміщений у нижній частині бланку в графі розписка в одержанні не належить ОСОБА_1

Таким чином, банком не дотримано вимог ч. 1 ст. 38 ЗУ Про іпотеку.

Наслідком чого стало порушення переважного права ОСОБА_1, як іпотекодавця, на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Підтвердженням про намір ОСОБА_1 придбачти предмет іпотеки є його листи звернуті до банку.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, ту обставину, що договір купівлі продажу від 30.10.2015 року предмету іпотеки квартири АДРЕСА_3 був укладений з порушенням встановленого ЗУ Про іпотеку порядку, а тому, як наслідок є недійсним.

Згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного договору купівлі продажу від 30 жовтня 2015 року, запис про державну реєстрацію права власності ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ на нерухоме майно, квартиру АДРЕСА_4, що були внесені на підставі даного договору підлягає скасуванню.

В зв'язку з наведеним позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв'язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ в рівних частках судовий збір на користь держави, який за дві немайнові вимоги становить 3842,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк, Товариства з обмеженою відповідальністю ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ.

Зобов'язати органи юстиції, органи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державних реєстраторів прав на нерухоме майно та/або нотаріусів скасувати запис про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_5, що були внесені на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк та Товариства з обмеженою відповідальністю ЕСТЕЙТ СЕЛЛИНГ на користь держави судові витрати в сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні 00 копійок в рівних частках.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_5

Повне рішення суду виготовлено 27 березня 2019 року