Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/8954/18
Провадження № 22-ц/810/403/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Гаврилюка В. К., Яреська А. В.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача Шишелова Наталя Валеріївна,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2019 року, ухвалене 15.03.2019 року у складі судді Фастовця В. М. в м.Лисичанську

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі заяви б/н від 22.10.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 27,60% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та висловила згоду з тим, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Позивач вважає, що заявою відповідачки підтверджується той факт, що відповідачка ОСОБА_1 була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй у письмовій формі для ознайомлення.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 06.09.2018 року за останньою утворилась заборгованість в сумі 91488,87 грн, яка складається з: 4000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 81256,07 грн заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом; 1400,00 грн нарахованої пені та комісіїі, а також штрафів- 500 грн фіксованої частини та 4332,80 грн процентної складової.

Просив суд стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості та сплачені судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15.03.2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, а також відсутність доказів отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, як однієї зі складових договору, що на думку суду є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки сторони не уклали між собою кредитний договір.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на неповноту у дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи. Скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає договір про надання банківських послуг. Отже, договір між сторонами є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов, є обов`язковим для виконання сторонами, тому з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується отриманими останніми поштовими рекомендованими повідомленнями, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «Приватбанк».

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2010 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вбачається з Анкети-заяви, в ній зазначені данні відповідача: місце проживання, телефон. Проте в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції, встановивши, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, дійшов висновку про те, що сторони не уклали між собою кредитний договір, а відсутність укладеного кредитного договору тягне відмову у задоволенні позову, підставою якого є невиконання чи неналежне виконання умов такого договору. Доказів внесення відомостей щодо умов кредитування відповідача та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу позивача згідно п.3.4 та їх систематизація в регістрах синтетичного та аналітичного обліку на паперових носіях або в електронній формі згідно п.5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, не надано.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них суд дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» із зазначених судом першої інстанції мотивів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 22.10.2010 року відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21.11.2018 року було відкрито провадження у даній справі із проведенням розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін із встановленням сторонам справи відповідних строків щодо подання відзиву, зустрічної позовної заяви, відповіді на відзив, подання заперечено на відповідь на відзив, а.с. 45.

Між тим, матеріали справи не містять належного направлення на адреси сторін зазначеної ухвали та отримання цієї ухвали останніми.

Враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, колегією суддів приймаються до уваги надані представником скаржника до апеляційної скарги, як складові наданих суду першої інстанції доказів та спростування висновків суду першої інстанції довідку про термін дії кредитних карток відповідачки ОСОБА_1 , а.с. 149, та виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 а.а.с. 71-77.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за домомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з виписки руху грошових коштів ОСОБА_1 остання активно користувалася кредитною карткою в межах встановленого ліміту.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що між сторонами було укладено кредитний договір від 22.10.2010 року, згідно якого відповідачка ОСОБА_1 отримла кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

За доводами позовної заяви позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 06.09.2018 року має заборгованість в сумі 91488,87 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000,00 грн, заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом в сумі 81256,07 грн; нарахованої пен та комісіїі в сумі 1400,00 грн, а також штрафів- 500 грн фіксованої частини та 4332,80 грн процентної складової, що підтверджує наданим розрахунком заборгованості, а.с. 7, 8, здійсненим на підставі інформації щодо руху грошових коштів, а.а.с. 71-77.

Згідно п.п. 1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 22.10.2011 року, укладеного з відповідачкою за тілом кредиту в сумі 4000 грн.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами.

Як вважає позивач підпис ОСОБА_1 на заяві та погодження останньої із запропонованими банком умовами користування послугами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг свідчить про приєднання відповідача ОСОБА_1 до запропонованих банком умов кредитування, тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Дійсно, у ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідачка ОСОБА_1 не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 а.а.с. 10-34. Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), на що посилається позивач неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи анкета-заява № б/н від 22.10.2010 року ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами із зазначенням відсоткової ставки, а тому колегія суддів вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена наявність підстав для висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2 , оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.

При цьому колегія суддів не приймає надану позивачем довідку про умови кредитуванням з використанням кредитної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів льотного періоду, а.с. 150, та оцінює зазначену довідку як неналежний доказ з тих підстав, що зазначена довідка датована 20.01.2011 року, у той час, як за доводами позивача та вбачається з матеріалів справи кредитний договір між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено 22.10.2010 року. Крім того, у зазначеній довідці відсоткова ставка зазначена 2,5 % на місяць, що відповідно складає 30% на рік, у той час як за доводами позовної заяви відсоткова ставка на рік за договором між банком та ОСОБА_1 складала 27,60 % на рік і саме з урахуванням 27,60 % позивачем розраховано заборгованість позивача за відсотками, про що зазначено у розрахунку заборгованості у графі «% ставка», а.с. 7.

Позивачем не надано пояснень щодо необхідності підписання вищезазначеної довідки 20.01.2011 року після укладення кредитного договору 22.10.2010 року та не доведено, що ця довідка має відношення саме до цього кредиту, отриманого відповідно анкети -заяви від 22.10.2010 року.

Враховуючи, що у заповненій і підписаній відповідачкою анкеті-заяві від 22.10.2010 року відсутні умови про сплату відсотків, а також не підписано Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт, а.с. 10, на відповідачку ОСОБА_1 не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Наведені висновки відповідають висновкам, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), а також постанові Верховного Суду від 11 вересні 2019 року у справі № 649/137/17, провадження № 61-25802св18.

Між тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 22.10.2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , у поєднання з даними щодо руху коштів на рахунковому рахунку ОСОБА_1 , позивачем зі сплачених ОСОБА_1 банку грошових коштів на погашення заборгованості за тілом кредиту у період з 11.02.2014 року по 16.04.2016 року були зараховані на сплату (погашення) процентів на загальну суму 4225,34 грн, виходячи із підсумку сум зазначених в розрахунку заборгованості в колонці «погашені проценти» та сум вказаних у виписці по рахунку.

Колегія суддів, враховуючи, що в укладеному між сторонами кредитному договорі від 22.10.2010 року у вигляді анкети - заяви відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, вважає, що у банка відсутні підстави нараховувати проценти та здійснювати зарахування коштів, які сплачувалися відповідачем на погашення заборгованості за тілом кредиту на часткове погашення процентів за користування кредитом.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000 грн, що підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, з урахуванням погашення позивачем процентів за користування кредитом з внесених відповідачем на свій картковий рахунок грошових коштів в сумі 4225,34 грн, що перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту та право на нарахування яких позивачем не доведено, задоволенню не підлягають.

І саме з цих підстав, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту задоволенню не підлягають, як і підставою для відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів є недоведення позивачем погодження з відповідачкою ОСОБА_1 розміру процентів за користування кредитними коштами, а також наявності у відповідача відповідальності у виді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань за заявою-анкетою від 22.10.2010 року.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 15 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення з інших підстав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02.12.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

А. В. Яресько