Справа №: 343/1576/18
Провадження №: 2/0343/60/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючої судді Монташевич С.М.,

секретарів Шикор Г.В., Оленяк С.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/1576/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка нарахована за період з 19.02.2014 по 01.04.2018, на підставі ч. 3 ст. 197 СК України.

08.11.2018 представник позивача - адвокат ОСОБА_3 подав заяву про зміну підстав позову відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України, в якій просив на підставі ч. 2 ст. 197 СК України звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за виконавчим листом № 343/523/14-ц від 25.05.2018.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.04.2014 Долинським районним судом ухвалено рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Стягнення аліментів розпочати з 19.02.2014 до досягнення дитиною повноліття. На час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про стягнення з нього аліментів через незначне непорозуміння вони тимчасово не проживали разом. Однак, після цього вони фактично порозумілися і знову почали проживати як сім'я, вели спільне господарство, відповідачка поїхала на заробітки до ОСОБА_6, а дитина повністю, як на вихованні, так і на матеріальному утриманні, залишилася з ним. У цей період часу він дбав про матеріальні та побутові блага сім'ї, в першу чергу, забезпечував всім необхідним дочку. До червня 2018 року ОСОБА_2 не пред'являла виконавчий лист до виконання. Тому він вважає, що вона, знаючи про реальність фактів, вказаних ним вище, відмовилась від примусового стягнення з нього аліментів. Спільне сімейне життя у них все ж таки не склалось, і вони вже не проживають як одна сім'я. У квітні 2018 року ОСОБА_2 повідомила його, що він повинен сплачувати аліменти на дочку. В червні 2018 року на його адресу була надіслана постанова з відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 06.06.2018, з якої від дізнався, що в нього є заборгованість по аліментах, яка нарахована йому з 19.02.2014. Відповідно до розрахунку по сплаті аліментів, станом на 01.06.2018 борг по сплаті вказаних вище аліментів становив 18000 грн. Після цього у виконавчій службі він дізнався номер рахунку, на який з червня 2018 року справно перераховує для відповідачки аліменти у визначеному йому судом розмірі. Однак вважає, що заборгованість по сплаті цих аліментів за період часу з 19.02.2014 до 01.04.2018 не може існувати по вказаним ним вище мотивам. Дана заборгованість виникла не з його вини, а вини відповідачки, оскільки в період їх спільного проживання, коли їх дочка ОСОБА_7 була повністю на його утриманні, ОСОБА_2 жодного разу не згадувала про сплату аліментів, не надала йому виконавчого листа, а також не повідомила номер рахунку, на який він зміг би перераховувати кошти на утримання їх дитини. Вона навмисно ввела його в оману і його вини в заборгованості по аліментах немає. Тому фактично проживаючи з ОСОБА_2 однією сім'єю, повністю матеріально забезпечуючи як її, так і їх дочку, він всі зароблені кошти витрачав на утримання своєї сім'ї (і в основному - для їх дочки ОСОБА_7). Крім того, в даний час він ніде не працює, постійного місця роботи не має, допомоги по безробіттю також не отримує, живе за рахунок тимчасових чи сезонних заробітків. Доходи, які він отримує, є нерегулярними, носять мінливий характер і є в мізерному розмірі. Цієї суми йому не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови свого життя, розвитку та харчування, а будь-якої іншої допомоги він ні від кого не має. Фінансова ситуація ускладнюється тим, що його батько похилого віку, постійно хворіє, у зв'язку з чим потребує від нього постійного догляду та допомоги. А тому, неправомірно нарахований розмір заборгованості по сплаті аліментів, поставить його у скрутне матеріальне становище. Вважає, що вказаний розмір заборгованості по сплаті аліментів на дочку ОСОБА_7 повинен бути скасований за рішенням суду, як такий, що безпідставно і незаконно йому нарахований, а сама заборгованість в даний час в нього відсутня.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищевикладені обставини. Додатково позивач повідомив, що 4 роки після розлучення він сам виховував і утримував дитину, а дружина перебувала за кордоном, тобто з 2013 року вона залишала дитину з ним у с. Вишкові або с. Тячів, а сама їздила на роботу. У 2014 році дочка захворіла і йому довелося бути в лікарні з нею. Після розлучення суд залишив дитину з дружиною. Вони проживали в орендованій квартирі, однак їх вигнали з неї через аморальний спосіб життя відповідачки. Після цього, дочку віддали на навчання в школу інтернат. За навчання дитини в першому півріччі 2017 року він заплатив 1000 грн., оплачувала навчання і його мама. Про існування рішення щодо стягнення аліментів знав, але дружина не предявляла виконавчий лист, відповідно він не згідний платити заборгованість, яку йому нарахувала виконавча служба з власної ініціативи. Вважає таке нарахування незаконним, бо дитина була на повному його утриманні. Якби був пред'явлений виконавчий лист до виконання, то він платив би аліменти вчасно і заборгованості не було б. Він з 2013 року по даний час працює за кордоном. Перебуває там по місяцю, три місяці, а відповідачка приїхала два рази за чотири роки. На канікулах він був з дитиною у с. Вишкові, а під час навчального процесу - в с. Тяпче. Коли він виїжджав за кордон, дитина була з його батьками на вихідних. Зараз відносини з дочкою напружені. Він сплачує аліменти з того часу, відколи дитина не проживає з ним. Вважає істотною обставиною, через яку суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, те, що дочка протягом чотирьох років проживала і забезпечувалася ним. Просив його позов задовольнити повністю.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилася, проте з'явилася її представник - адвокат ОСОБА_4, яка проти позову заперечила та надала суду відзив на позов від 26.10.2018, в якому зазначила, що факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Просила відмовити в позові в повному обсязі. Вказала, що шлюб, укладений 30.04.2003 між сторонами, було розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2014 (справа №343/527/14-ц). Підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу було те, що позивач ніде не працював, матеріально сім'ю не забезпечував та вчиняв насильство в сімї щодо відповідачки та їхньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням суду від 24.04.2014 з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно на неповнолітню дочку. Однак, ОСОБА_1 і після рішення суду не надавав жодних коштів на утримання дочки, тому відповідачка змушена була шукати роботу з оплатою праці в такому розмірі, щоб забезпечити всім необхідним себе та дитину. Твердження позивача, що він самостійно утримував дочку не відповідає дійсності та спростовується довідкою №386 від 19.06.2018, виданою виконавчим комітетом Вишківської сільської ради, в якій зазначено, що ОСОБА_1 ніде не працював і по даний час не працює та трудової книжки немає. У своєму позові позивач стверджує, що на час звернення відповідачки до суду з позовом про стягнення аліментів вони разом тимчасово не проживали, однак, порозумівшись, відновили сімейні стосунки, що стало підставою для відкликання виконавчого листа. Проте, дане твердження є неправдивим, оскільки на час прийняття рішення про стягнення аліментів сторони вже були розлучені і жодних стосунків відповідачка з позивачем не відновлювала, що також спростовується актами від 25.02.2014 та 11.03.2014 (які долучив сам позивач), в яких вказано, що відповідачка тривалий час відсутня і це однозначно підтверджує відсутність між сторонами сімейних відносин. Так як матеріальне становище в сім'ї досягнуло критичної межі, відповідачка не отримувала в Україні дохід в достатньому розмірі, щоб утримувати дитину, то 20.07.2015 змушена була поїхати за кордон, що мало місце майже через рік після розірвання шлюбу, що підтверджується відмітками в її закордонному паспорті. Перед від'їздом відповідачка поговорила з дідусем дитини (батьком позивача) і просила доглянути за онукою, оскільки позивачу вона б дитину не довірила, а з дідусем в дитини були теплі стосунки. Факт того, що дитина проявляє прихильність не до батька, а до дідуся, встановлено і судом та зазначено в описовій частині рішення про розірвання шлюбу. Перед відїздом відповідачка передала дочку в Долинський науковий ліцей-інтернат, де з 01.12.2014 дитина цілодобово перебувала з понеділка по пятницю, а на вихідні їхала додому, переважно до бабусі в с. Тяпче або до дідуся в с. Вишків. Так, позивач забирав дитину інколи і до себе, але участь у вихованні - це його прямий обовязок. Тим більше, що всі фінансові витрати пов'язані з утриманням дитини позивачка несла сама, вона постійно передавала кошти. ОСОБА_1 не надав жодного підтвердження, що дочка перебувала на його утриманні та постійно проживала з ним, а факт неналежного виховання підтверджується судовим рішенням від 15.06.2018 про вчинення насильства у сім'ї, яким позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 КУпАП (справа №343/642/18). Дане насильство було застосовано щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_7. Також неприязні стосунки позивача з дитиною визначені у висновку психолога. Перед від'їздом на роботу в ОСОБА_6 відповідачка з позивачем домовились, що вона пересилатиме кошти для утримання дочки своїй сестрі, а він буде перераховувати аліменти на її картковий рахунок, або на поштову адресу. Проте, ОСОБА_8 жодних коштів так і не надіслав, внаслідок чого і виникла заборгованість за несплату аліментів в сумі 17000 грн. Факт, що дитина перебувала у сестри відповідачки, не заперечував і сам позивач.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

25.10.2018 від представника відповідачки адвоката ОСОБА_4 надійшла заява про поновлення пропущено процесуального строку на подання відзиву. Ухвалою суду від 25.10.2018 поновлено строк на подання відзиву, прийнято відзив на позов та встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив.

07.11.2018 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову у відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України, яка ухвалою суду від 14.11.2018 прийнята до розгляду.

16.01.2019 за клопотанням відповідачки про приєднання письмових доказів до матеріалів цивільної справи суд постановив долучити докази до матеріалів справи.

Позивач та його представник 16.01.2019, 11.02.2019, 01.03.2019 та 13.03.2019 в судове засідання не з'явилися, подавали клопотання про відкладення судових засідань з різних причин.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Судом встановлено, що позивач та його представник повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення судових повісток особисто (а.с. 91, 94-96, 98, 105-107, 112).

Враховуючи вище викладене, а також, що всі докази стороною позивача повинні бути подані під час звернення до суду з позовом та в будь-якому випадку не пізніше закриття підготовчого засідання, будь-яких додаткових письмових заяв по суті справи від сторони позивача не поступало, позивач та його представник виступили зі вступним словом, в якому позов підтримали, після чого повторно не з'явилися в судове засідання, їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору, підстави для відкладення судового засідання чи залишення позовної заяви без розгляду відсутні, тому суд протокольною ухвалою постановив розглядати справу за їх відсутності, як цього вимагає п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10.04.2014 по справі №343/527/14-ц шлюб між ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, розірвано, неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю ОСОБА_9, змінено прізвище ОСОБА_9 на дівоче - ОСОБА_2. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини відмовлено (а.с. 7-8).

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.04.2014 по справі №343/523/14-ц стягнуто з ОСОБА_1М на користь ОСОБА_9 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 19.02.2014 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.24). По даній справі видано виконавчий лист №343/523/14-ц від 25.05.2018 (а.с.9).

У виконавчому листі немає відмітки про його відкликання, закриття виконавчого провадження, а тому твердження позивача, що відповідачка відкликала виконавчий лист не відповідає дійсності. Долучений ним супровідний лист про надіслання постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, адресований в тому числі Долинській ОДПІ, що свідчить про те, що дане виконавче провадження стосувалося стягнення виконавчого збору, за яким стягувачем була держава, а не ОСОБА_2 (а.с. 16).

Постановою Долинського РВ ДВС ГТУЮ У Івано-Франківській області від 06.06.2018 відкрито виконавче провадження (ВП №56537049) (а.с.10) за заявою ОСОБА_2В від 29.05.2018 (а.с.13), про що вих. №9692 від 06.06.2018 повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_9 та направлено для виконання постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2018, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №343/523/14-ц від 25.05.2018, що видав Долинський районний суд Івано-Франківської області (а.с.11).

Відповідно до зробленого старшим державним виконавцем Тиндик С.Б. розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №343/523/14-ц від 25.05.2018, сума заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.06.2018 становить 18000 грн. (а.с.12).

Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин №96 від 25.02.2014, б/н від 11.03.2014, №33 від 30.04.2018 та №229 від 19.04.2018 (а.с.17-20) вихованням дочки займається батько, дочка проживає в належних умовах, мати тривалий час відсутня, не займається вихованням дочки. Однак, судом встановлено, що дитина знаходилася з понеділок по п'ятницю в гімназії-інтернаті, на вихідні її могли забирати у с. Тяпче, але частіше дитина їхала до дідуся у с. Вишків, з яким мала теплі стосунки, або була у сестри відповідачки в м. Долина. Акт №229 від 19.04.2018 суперечить акту від 30.04.2018, оскільки в першому зазначено, що дитина - у с. Тяпче, а в другому - у с. Вишкові. Крім того, вперше у липні 2015 року ОСОБА_2 поїхала на роботу, а не в 2013 році, як зазначено в акті Вишківської сільської ради. Висновки про психологічний клімат у родині, які зроблені в цьому ж акті особами, які не являються фахівцями в зазначеній сфері, суперечать висновкам психолога про стосунки батька та дочки. Щодо акту від 11.03.2014, то сам позивач у своїй заяві зазначає про теплі стосунки з дружиною та спільне проживання до 2015 року, а в даному акті, який складений на початку 2014 року йдеться про тривалу відсутність матері дочки, при цьому не вказуються ініціали ні однієї, ні іншої. Також у вищеописаному рішенні суду про розірвання шлюбу була дана оцінка акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 25.02.2014, складеному депутатом Вишківської сільської ради ОСОБА_10, зокрема суд критично оцінив акт, відповідно до якого батько ОСОБА_1 займається вихованням дочки, а мати тривалий час відсутня і вихованням дочки не займається, оскільки судом встановлено, що до 06.02.2014 сторони по справі проживали спільно і разом виховували дитину, а з 06.02.2014 по 18.02.2014 дитина перебувала на стаціонарному лікуванні в ендокринологічному відділенні Івано-Франківської області дитячої клінічної лікарні, що підтверджується виданою даною установою випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1408/14, а тому викладена в акті інформація не відповідає дійсності.

Виписка з медичної карти стаціонарного хворого №1408/14 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.25) та довідка №1408/14 від 21.02.2014 (а.с.24) дійсно свідчать про те, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні, однак спростовують слова позивача, що у 2014 році дочка захворіла і йому самому довелося бути в лікарні з нею, оскільки з вказаної виписки судом встановлено, що саме мати дитини (відповідачка) надавала дані для анамнезу хвороби. Тобто, на той момент не перебувала за кордоном, як стверджує позивач, а перебувала з хворою дочкою.

Судом встановлено також, що відповідачка вперше здійснила поїздку за кордон до ОСОБА_6 27.07.2015, на підтвердження чого надала суду світлокопію сторінки закордонного паспорта ER989720 від 25.07.2014 до 25.07.2024, виданого органом №2618 з проставленою візою (а.с.82). В цілому відповідачка перебувала на території ОСОБА_6 на роботі в період з 27.07.2015 до 20.01.2016, з 28.02.2016 до 02.08.2016, з 21.08.2016 до 13.02.2018, з 22.07.2018 до 05.12.2018 (а.с.82-85). В інші періоди вона знаходилася в Україні, з дочкою, займаючись її вихованням та утриманням. Тобто, твердження позивача про те, що тільки двічі за 4 роки мати приїхала до дитини не відповідають дійсності та спростовані, як даними паспорту останньої, так і даними з навчального закладу, де навчається дочка сторін.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що перед виїздом на роботу за межі України відповідачка передала дочку у ліцей-інтернат, де з 01 грудня 2014 року дитина цілодобово перебувала з понеділка по п'ятницю, а на вихідні їхала додому. Так, згідно з відповіддю Долинського наукового ліцею-інтернат Долинської районної ради Івано-Франківської області №298 від 24.10.2018, ОСОБА_5, учениця 9-Б класу, навчається в Долинському науковому ліцеї-інтернаті з 01.12.2014 по даний час. Оскільки, всі заклади інтернатного типу забезпечують вихованцям можливість цілодобового перебування у закладі, то ОСОБА_5 проживала у закладі освіти з понеділка по пятницю, а на вихідні та канікули їхала додому по травень 2018 року (а.с.47).

Крім цього, з квитанцій до прибуткового касового ордера від 06.03.2018, від 31.05.2018, від 13.12.2018, наданих представником відповідача, встановлено, що плату за навчання у вказаному вище ліцеї-інтернат здійснювала мати дівчинки (а.с. 79-81). Також ОСОБА_2 представила документи про офіційне її працевлаштування в ОСОБА_6 (а.с. 75 -78), про відкриття рахунку на ім'я сестри ОСОБА_11, на який перераховуються кошти для утримання дочки (а.с. 74). Позивач, в свою чергу, не надав жодного доказу про понесені ним витрати на утримання дитини в період, за який йому нарахована заборгованість за аліментами.

З висновку практичного психолога Долинської спеціалізованої школи-інтернату І-ІІI ст. Болюбах Т.Б. від 16.04.2018 щодо стосунків учениці ІНФОРМАЦІЯ_5, що, опираючись на розмову з ОСОБА_5, можна зробити висновок, що стосунки батька з дитиною напружені, часті конфлікти, погрози, нецензурна лайка з боку батька. Дитина тривожна, не бажає ні зустрічатися, ні спілкуватися з батьком, оскільки він поводить себе щодо неї агресивно, ображає її та маму. Така ситуація негативно впливає на навчання та емоційний стан ОСОБА_5. Дитина почувається спокійніше, проживаючи з матірю, з якою має доброзичливі, приязні стосунки. Рекомендовано зустрічі ОСОБА_5 з батьком тільки за згодою дитини у присутності матері (а.с. 49).

Згідно з даними довідки, виданої Вишківською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області №97 від 25.02.2014 гр. ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_7, із 06 лютого 2014 року і по даний час на території с. Вишків не проживає, виховання дочки ОСОБА_5 не займається, місцезнаходження ОСОБА_9 не відоме (а.с.22). Однак, дані довідки суперечать актам, складеним цією ж сільською радою, в яких зазначено, що відповідачка знаходиться за кордоном. В судовому засіданні представник ОСОБА_2 -ОСОБА_4 повідомила, що між сторонами виникли конфлікти, зокрема, позивач погрожував своїй колишній дружині, а тому вона, будучи сильно налякана, звернулася до них за професійною правничою допомогою з питанням, як протягом декількох годин знятися з реєстрації в с. Вишків. Погрози носили реальний характер, тому відповідачка знялася з реєстрації. В даний час ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_8, що підтверджується даними її паспорта та довідкою №1599 від 06.09.2018, виданою Оболонською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області (а.с.32).

Як вбачається з довідки №386 від 19.06.2018, виданої виконкомом Вишківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області №386 від 19.06.2018, гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_9, ніде не працював і по даний час ніде не працює, трудової книжки немає (а.с.21, 48). Позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив, що він мав доходи, а також що наявні в нього кошти він витрачав на утримання своєї дочки ОСОБА_7.

Характеристика, дана на ОСОБА_1 сільським головою Вишківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області ОСОБА_12 №227 від 18.04.2018 (а.с.23) свідчить про те, що позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_9, не є депутатом сільської ради, розлучений, виховує неповнолітню дитину, в даний час ніде не працює, веде домашнє господарство, трудолюбивий, добросовісний, підтримує добросусідські відносини, товариський, поганих звичок немає, громадський порядок не порушує. Тобто, описані відомості свідчать про ОСОБА_1, як добропорядного жителя села, однак, не підтверджують факт матеріального забезпечення ним своєї дочки.

Оцінка суду:

Взявши до уваги аргументи та пояснення сторін, їх представників, викладені в письмових заявах та в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма міститься і в ст. 16 ЦК України, зокрема кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням суду від 24.04.2014 було стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дочки. Як стверджує відповідачка, позивач і після рішення суду не надавав жодних коштів на утримання дочки. А його твердження, що він самостійно утримував дочку не відповідає дійсності та спростовується довідкою №386 від 19.06 2018 року, виданою виконавчим комітетом Вишківської сільської ради, в якій зазначено, що позивач ніде не працював і по даний час не працює та трудової книжки немає (а.с.21, 48).

Станом на 01.04.2018 у ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті ним аліментів в розмірі 17000 грн. Позивач вважає таке нарахування незаконним, бо дитина була на повному утриманні у нього. Він стверджує, що повністю дбав про матеріальні та побутові блага сім'ї, в першу чергу, саме відносно дочки ОСОБА_7, забезпечував її всім необхідним, тобто всі зароблені гроші він витрачав на утримання як сім'ї, так і їх з відповідачкою дочки. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт матеріального утримання ним дочки, в чому це повне утримання полягало та який був його розмір. З вище викладеного вже встановлено, що позивач ніде не працював, трудову книжку не отримував, а його твердження, що він їздив працювати за кордон, не підтверджене жодними належними та допустимими доказами.

Знайшло своє спростування і твердження позивача про те, що він з відповідачкою на час звернення її до суду з позовом про стягнення аліментів, разом тимчасово не проживали, однак порозумівшись, відновили сімейні стосунки. Однак, на час прийняття рішення про стягнення аліментів сторони вже були розлучені (рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини від 10.04.2014, справа №343/527/14-ц), а також в актах від 25.02.2014 та 11.03.2014, які долучив сам позивач (а.с. 19, 20), вказано, що відповідачка відсутня по місцю проживання ОСОБА_1, що вказує на відсутність між сторонами сімейних відносин.

Крім того, спільність проживання батька, матері та дитини в одній квартирі (будинку тощо) не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім'ї та батько надавав матеріальну допомогу дружині та дитині. Адже, як встановлено судом вище, матеріальне становище в сім'ї досягнуло критичної межі, позивач не забезпечував сім'ю, ніде не працював, що послужило підставою розірвання шлюбу. Відповідачка не могла самостійно забезпечити дитину, а тому змушена була поїхати за кордон 20.07.2015, майже через рік після розірвання шлюбу, що підтверджується відмітками в закордонному паспорті (а.с. 82). Перед відїздом вона передала дочку в Долинський науковий ліцей-інтернат, де з 01.12.2014 дитина цілодобово перебувала з понеділка по п'ятницю, а на вихідні їхала додому. ОСОБА_13 дійсно в ці дні провідувала і бабусю, і дідуся зі сторони батька, з яким у неї склалися теплі стосунки, однак, вказана обставина не свідчить, що позивач її утримував як під час канікул, так і під час перебування в навчальному закладі. Плату за навчання у вказаному вище ліцеї-інтернат здійснювала мати дівчинки (а.с.79-81), яка також на час її відсутності в Україні залишала кошти на рахунку своєї сестри для утримання дочки ОСОБА_7, натомість позивач на підтвердження того, що він здійснював оплату за навчання чи ніс інші матеріальні витрати на утримання дитини не надав суду жодного доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма, на яку посилається позивач, як на підставу для звільнення його від сплати заборгованості, не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для такого звільнення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Вирішуючи спір по суті, суд повинен виходити із того, що обставини, вказані позивачем, мають істотне значення у розмінні частини другої статті 197 СК України і є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за вказаний у позові період.

Обставиною, що має істотне значення і на підставі якої слід повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментам, позивач відносить те, що дочка протягом чотирьох років проживала і забезпечувалася ним, а також, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а з вини відповідачки, тому він повинен бути звільнений від її сплати на підставі ч.2 ст.197 СКУ.

У той же час, у матеріалах справи наявні докази, що дитина п'ять днів на тиждень перебувала в навчальному закладі, тільки вихідні та канікули, коли її мама перебувала на роботі за кордоном, відвідувала родичів батька. При цьому відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги (матеріального утримання) дочці під час перебування з ним до моменту звернення відповідачки до виконавчої служби з виконавчим листом про примусове стягнення аліментів, в чому полягала така допомога та який був її розмір. І навіть спільність проживання позивача з дитиною, що, однак, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, в одній квартирі (будинку) не є безумовною підставою вважати, що позивач надавав матеріальну допомогу дружині та дочці.

Крім того, позивач до істотної обставини для застосування частини другої статті 197 СК України відносить відсутність своєї вини у виниклій заборгованості, оскільки відповідачка не пред'являла виконавчий лист до виконання.

Згідно з частиню третьою статті 12 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоровя, втрати годувальника тощо може бути предявлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред'явлений до виконання 29 травня 2018 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Пред'явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред'явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати заборгованість з аліментів. Крім того, позивач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 24.04.2014 розмірі.

З урахуванням наведеного, твердження позивача про те, що зазначені ним обставини мають істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами є помилковими.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність заборгованості по аліментах є також необгрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевказане та той факт, що жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, що мають істотне значення для звільнення платника аліментів від заборгованості, позивач не надав, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. 194 СК України (в редакції станом на 06.02.2018), ст. 197 СК України, ст. 16 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 81, 141, ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_10, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_11, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повний зміст рішення складено 22 березня 2019 року.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич