Номер провадження: 22-ц/813/3548/19
Номер справи місцевого суду: 522/9264/18
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що причиною розпаду сім`ї стали розбіжності та суперечки з різноманітних питань у зв`язку з цілком протилежними поглядами щодо них. Чисельні спроби знайти рівновагу, прийти до консенсусу, встановити баланс у стосунках заради збереження сім`ї виявились марними. Фактичні шлюбні відносини припинились в листопаді 2017 року. Отже, разом не проживають, подружніх відносин не підтримують. За його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає, так як це буде суперечити їх з відповідачкою інтересам, а також інтересам спільних дітей, їх моральному розвитку. З огляду на вищенаведене вважає примирення між ними неможливим і подальше збереження шлюбу недоцільним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділом державної реєстрацій актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 27 березня 2014 року, актовий запис № 460, які мають малолітніх дітей - розірвано.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2018 року, додавши у зміст рішення причину розірвання шлюбу і відомості про підтримання фактичних шлюбних стосунків з 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2014 року, про що Відділом державної реєстрацій актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблений актовий запис за № 460.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_5 , які залишаться проживають з матір`ю.

В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Судом встановлено, що з 04 грудня 2017 року по теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, загальне господарство не ведуть, проживають окремо. Майновий спір мають намір вирішити в межах іншого судового процесу, а питання про стягнення коштів на утримання дітей вже є предметом іншого судового процесу.

Виниклі між сторонами правовідносини регулюються статтею 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд вважає, що за відсутності вільної згоди на шлюб одного з подружжя, сім`я між сторонами розпалась остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки сторони тривалий час не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, та не намагаються зберегти сім`ю.

Скаржник посилається на те що розірвання шлюбу без присутності позивача у судовому засідання - неможливо, а також вказує, що позивач жодного разу не прибув у судове засідання, а всі заяви були подані від його імені у канцелярію суду, також відповідач вважає, що позивач мав подати нотаріальну заяву про бажання розлучитися.

Проте колегія судів не погоджується з зазначеним виходячи з наступного.

Жодною нормою, ані Сімейного кодексу України, ані Цивільного процесуального кодексу України не встановлено імперативної норми щодо особистої участі в судових засіданнях позивача у справах про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1ст. 115 СК розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довірю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Позивачем, через канцелярію суду були подані заяви про неможливість примирення з відповідачем, про бажання розірвати шлюб та про проведення судового засідання без його особистої участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Сам по собі факт розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем жодним чином не порушує її майнові права та майнові права спільних дітей, як на тому наголошує апелянт, оскільки розірвання шлюбу ніяк не впливає на можливість та право ОСОБА_1 в інших судових провадженнях, які перебувають на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси, доказувати обґрунтованість своїх позовних вимог.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, є належними, достовірними та допустимими.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громіка

М.М. Драгомерецький