КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 355/1508/18
Головуючий у першій інстанції - Лисюк О.Д.
Номер провадження № 22-ц/824/2982/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Удовиченко В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивовано тим, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року з неї на користь ОСОБА_3 стягнуто 11155,05 грн безпідставно перерахованих коштів.

11 червня 2014 року Головним державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ Київської області Качур Т.М. на підставі виданого судом виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП №43648867 .

В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця Качур Т.М. від 20 жовтня 2014 року на все належне їй майно було накладено арешт та заборону його відчуження.

Позивачка також зазначає, що 24 грудня 2014 року постановою державного виконавця Баришівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області було накладено арешт на автомобіль ВАЗ - 2107, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить їй на праві власності, а 31 серпня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, з моменту повернення виконавчого документа стягувачу останній не вживав жодних дій для його повторного пред'явлення, а строк пред'явлення сплинув 28 травня 2015 року.

ОСОБА_2 вказує, що 17 вересня 2018 року зверталась до Баришівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про зняття арешту з належного їй на праві власності майна, проте отримала відповідь, що підстави для зняття арешту з належного їй майна відсутні.

Позивач вважає, що оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачеві, а останній не вчинив жодних дій щодо його повторного пред'явлення, то арешт, накладений на належне їй майно, має бути знято.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила усунути перешкоди їй у користуванні власність, а саме автомобілем ВАЗ - 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 та 1/3 часткою у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття арешту з вказаного рухомого та нерухомого майна, накладеного на підставі постанови державного виконавця Баришівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Качур Т.М. від 20 жовтня 2014 року та 24 грудня 2014 року з одночасним виключенням записів про обтяження: з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а саме запису від 20 жовтня 2014 року за №14592290, вчиненого ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 жовтня 2014 року №7513933 та №7514007, внесених Реєстраційною службою Баришівського районного управління юстиції Київської області.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що строк пред'явлення виконавчого документа Баришівського районного суду Київської області від 29 травня 2014 року, сплинув 28 травня 2015 року. З урахуванням положення про строк пред'явлення виконавчого документа до виконання - останній закінчувався 28 травня 2017 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від Баришівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області, відповідно до якого вказують, що рішення суду є законним та обґрунтованим та таким, що прийнято у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу вважають безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання рішення суду першої інстанції, а строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, у стягувача ще не сплив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи установив, що 11 червня 2014 року, 03 грудня 2014 року, 10 лютого 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ ухвалено постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання:

- виконавчого листа №355/349/14-ц, виданого 29.05.2014 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 11155 грн. 05 коп. ВП № 43648867;

- виконавчого листа №355/968/14-ц, виданого 19.06.2014 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Київоблгаз» в особі Баришівської філії по експлуатації газового господарства боргу в сумі 2415 грн. 18 коп. ВП № 45588988;

- виконавчого листа №355/2228/13-ц, виданого 21.11.2013 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Київоблгаз» в особі Баришівської філії по експлуатації газового господарства боргу в сумі 1468 грн. 74 коп. ВП № 46458407.

17 лютого 2015 року державним виконавцем ухвалено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

20 жовтня 2014 року державним виконавцем ухвалено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборону на його відчуження і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

19 вересня 2014 року державним виконавцем надіслано запити в установи, організації: Ярешківську сільську раду Баришівського району Київської області, Державну інспекцію сільського господарства в Київській області, Управління Держземагенства в Баришівському районі Київської області, Центр надання послуг, пов,язаних з використанням засобів з обслуговування м. Березань, Баришівського, Згурівського, Яготинського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, Національну комісію з Цінних паперів та фондового ринку з метою виявлення грошових коштів та майна боржника.

З одержаних відомостей державним виконавцем було встановлено, що за боржником ОСОБА_2 зареєстрований автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1.

24 грудня 2014 року постановою державного виконавця накладено арешт на вказаний автомобіль і постанову надіслано до виконання до УДАІ ГУ МВС України в Київській області та Центру надання послуг, пов'язаних з використанням засобів з обслуговування м. Березань, Баришівського, Згурівського, Яготинського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області.

Постановою державного виконавця від 18 лютого 2015 року даний автомобіль оголошений в розшук.

31 серпня 2016 року державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю (не розшуком) у боржника майна, на яке може бути звернуте стягнення.

17 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про зняття арешту із належного їй на праві власності автомобіля, але отримала відмову, що і змусило її звернутися до суду з названим позовом.

Вирішуючи вказаний спір, та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для скасування державним виконавцем накладеного арешту на майно боржника, оскільки це не перешкоджає стягувачу пред'явити виконавчий лист повторно та задовольнити свої вимоги за рахунок арештованого майна.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що головним державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ Київської області Качур Т.М. в процесі здійснення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа №355/349/14 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 11155 грн. 05 коп. винесено постанови 20 жовтня2014 року про накладення арешту на все майно що належить боржнику ОСОБА_2 в межах суми стягнення 13000 грн., а 24 грудня 2014 року в межах цього ж виконавчого провадження накладено арешт на належний боржникові ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ-2107 держаний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.15,16).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" та роз'яснень, наданих у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

Стаття 60 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи.

Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 21-5624а15.

Враховуючи викладене, повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи, зібрані докази і давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

З доводами апелянта проте, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст. 50 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження», колегіє суддів не погоджується.

Так ч. 2 ст. 50 вказаного вище Закону передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження щодо виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 16 травня 2014 року з ОСОБА_2 стягнуто 11155,05 грн. безпідставно перерахованих коштів на користь ОСОБА_3 не закінчено, а виконавчий лист повернуто стягувачу, а не до суду, що є обов'язкової умовою в розумінні ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна боржника.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позову, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 29 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Мотивований текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв