01.03.2019 Справа № 331/903/19
Провадження№2/331/794/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, про визнання довіреності недійсною,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя знаходиться справа № 331/903/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, про визнання довіреності недійсною.

28.02.2019 до суду надійшла заява від позивача про забезпечення позову шляхом зупинення дії довіреності від 5 липня 2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 і зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за №683, виданою ОСОБА_2 на імя ОСОБА_4.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Цей шлюб розірвано відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2017 року у справі № 314/1894/17.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопаду 2017 року у справі № 331/5427/17, на підставі того, що ОСОБА_2 веде асоціальний образ життя, системно зловживає спиртними напоями, вона була позбавлена батьківських прав.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у цивільній справі №331/4290/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, заінтересованих осіб Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району, ОСОБА_5, про визнання фізичної особи обмежено дієздатною та встановлення над нею піклування.

Ухвалою суду від 28.03.2018 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради.

ОСОБА_2 систематично ухилялася від проведення судово-психіатричної експертизи, до медичного закладу не зявлялася. Місце її перебування ані близьким родичам, ані знайомим не відомо. Неодноразово встановлювалося, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами разом із невідомими особами. Ці особи використовували стан ОСОБА_2 в корисних цілях, вимагаючи від неї здійснювати ті чи інші правочини, котрі стосуються не тільки її особистого майна, майна котре було розділено між подружжям за рішенням суду, а й навіть того майна, котре вибуло із сумісної власності під час шлюбу.

Після того, як ОСОБА_2 неодноразово через постійне зловживання алкогольними напоями не зявлялася до медичного закладу для проведення судово-психіатричної експертизи, Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя ухвалою призначив провести примусову судово-психіатричну експертизу.

Після ухвалення судом рішення про призначення судово-психіатричної експертизи, а й в подальшому і примусової судово-психіатричної експертизи 5 липня 2018 року ОСОБА_2, не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючи ними, видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: Крим, АДРЕСА_1, здійснювати від її імені певні дії, звертатися до суду з позовами, тощо.

Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за № 683.

Жодних інших даних довіреної особи, окрім прізвища, імені та по-батькові, дати народження та місця реєстрації, у довіреності не вказано. Також у довіреності немає посилання на те, що довірена особа є адвокатом та перебуває в адвокатському обєднанні.

До того ж, як місце реєстрації довіреної особи зазначено «Крим». Позивач вказує на те, що місцевості під назвою «Крим» в Україні не існує, а офіційно існує лише «ОСОБА_6 Крим». Таким чином, нотаріус внесла в довіреність завідомо неправдиву інформацію, адже як місце реєстрації вказала завідомо неіснуючу місцевість.

Позивач зазначає, що під час видачі довіреності відповідач страждала на тяжкий психічний розлад, а тому не мала можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, чим і скористався ОСОБА_4, змусивши ОСОБА_2 видати на його імя довіреність. Проте всупереч нормам законодавства нотаріус не перевірила обсяг дієздатності ОСОБА_2, чим явно порушила норми Закону України «Про нотаріат».

Окрім того, у довіреності не зазначені конкретні дії, на які уповноважується довірена особа, а тому фактично вона є необмеженою, що суперечить нормам цивільного права.

Позивач переконаний, що ця довіреність є очевидно протиправною, незаконною, виданою з порушенням норм законодавства. Окрім того, позивач вказує на те, що довіритель під час видачі довіреності не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Забезпечення позову шляхом зупинення діїдовіреності від 5 липня 2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3 і зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за №683, виданою ОСОБА_2 на імя ОСОБА_4,є співрозмірним із заявленими позивачем вимогами, відповідає меті забезпечення позову та не порушує принципу рівності сторін.

Суд вважає, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову виконання кінцевого рішення по справі може бути утрудненим, а позивачу для поновлення свого становища доведеться прикласти значних додаткових зусиль.

Суд звертає увагу на те, що довіреність видана після призначення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя примусової судово-психічної експертизи, з огляду на що у суду виникає обґрунтований сумнів стосовно обсягу дієздатності у ОСОБА_2 під час укладення зазначеного правочину.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з невідомих причин неодноразово ухилялася від проведення примусової судово-психіатричної експертизи, що ставить під обґрунтований сумнів її вільне волевиявлення під час видачі оспорюваної довіреності.

На теперішній час у суду відсутні підстави для визнання оспорюваної довіреності недійсною, що підміняє собою розгляд справи по суті, а тому судом вживаються заходи забезпечення позову у вигляді тимчасового зупинення дії правочину, що відповідає критеріям розумності, обґрунтованості та співмірності.

У той же час суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений права подати заяву про скасування заходів забезпечення позову відповідно до положень та з підстав, передбачених цивільним процесуальним законодавством, у випадку його належного обґрунтування.

Відповідно до ч., ч. 1, 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення судуабо ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечуєтьсязабороною вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії;іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Окрім того, суд вважає, що наведені заходи забезпечення позову відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Суд відзначає, що відповідно до статей 15,16 ЦК Україникожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції Українивизначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей14,153 ЦПК Українипоширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішеннівід 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко протии України" зазначив, що засі бюридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші протии Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичнее застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тобто Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальнее відновлення порушеного права.

Таким чином, заходи забезпечення позову є тим ефективним засобом юридичного захисту, що прямо передбачений ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому їх застосування як практичного механізму реалізації цього захисту є обовязковим.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову задовольнити.

Тимчасово зупинити дію довіреності від 5 липня 2018 року, що посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_3, зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей за №683 та видана ОСОБА_2 на імя ОСОБА_4, до вирішення справи № 331/903/19 по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту винесення та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Строк пред'явленняухвали до виконання становить три роки з дня їївинесення.

Суддя: М.В. Антоненко