Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1276/19 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 47 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №285/1276/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ярунської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, третя особа - головне управління Держгеокадастру в Житомирській області, про скасування державного акту на землю та реєстрації земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 11 червня 2019 року суддею Мозговим В.Б. у м. Новоград-Волинському, повний текст рішення складено 14 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву, у якій просила: визнати недійсним та скасувати державний акт, який посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим №:03:001:0051; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, поземельній книзі та Державному реєстрі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником жилого будинку АДРЕСА_1 . За вказаним будинком закріплена земельна ділянка розміром 0,5700 га, якою вона користується. Проте під час виготовлення технічної документації на цю земельну ділянку з метою отримання її у власність їй стало відомо, що земельна ділянка з кадастровим №:03:001:0051 по АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , перетинається з її земельною ділянкою (площа перетину - 0,0346 га), чим порушені її права як землекористувача.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Крім доводів викладених у позовній заяві, вказала, що згідно даних Державного земельного кадастру точки координат, які внесені до бази даних, не відповідають розмірам, позначеним у Державному акті на землю ОСОБА_2 , у зв`язку із чим виявлена фактична невідповідність конфігурації земельної ділянки відповідачки, що призвело до заволодіння частиною належної їй (позивачці) земельної ділянки. Суд першої інстанції розглянув спір без копії Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та не надав оцінки відсутності у технічній документації відповідачки акту передачі-приймання останній межових знаків. На думку заявника, судом не взято до уваги її доводи щодо відмови ОСОБА_2 від винесення меж її земельної ділянки у відповідності до координат внесених до бази даних; факт відмови відповідачки за власною ініціативою привести Державний акт у відповідність до даних Державного реєстру; наданих нею ( ОСОБА_1 ) доказів. ОСОБА_1 також зазначила, що суд помилково послався у рішенні на ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) та ст. 120 даного Кодексу; залишив поза увагою факт визнання її позовних вимог представником Ярунської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області. Вона також вважає, що надала достатньо доказів виникнення у неї права на земельну ділянку у розмірах і межах, що перебувала у користуванні спадкодавців, проте суд не надав цим доказам належної оцінки,

У відзиві на апеляційну скаргу, представник головного управління Держгеокадастру в Житомирській області просив розглядати справу у його відсутність, при вирішенні спору покладався на думку суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 червня 2016 року належить жилий будинок в цілому з усіма господарськими будівлями АДРЕСА_1 і належав її чоловіку ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_5 (а.с.9).

Рішенням Ярунської сільської ради народних депутатів Новоград-Волинського району Житомирської області №23 від 28 лютого 1994 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок», матері ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,57 га (а.с.13).

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право користування та власності на земельну ділянку, на якій знаходиться жилий будинок з господарськими будівлями, у встановленому законом порядку не зареєстрували.

Рішенням Ярунської сільської ради народних депутатів Новоград-Волинського району Житомирської області від 20 жовтня 1993 року, зі змінами внесеним рішенням від 08 жовтня 2009 року, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,50 га, що складаються з 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,25 га для особистого селянського господарства (а.с.111-112).

Рішенням Ярунської сільської ради від 28.01.2010 року затверджено ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, яка передається у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель (а.с. 104-120).

Земельна ділянка відповідачки ОСОБА_2 межує з земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок позивача ОСОБА_1 .

Встановивши, що позивачка не надала суду докази виникнення у неї права на земельну ділянку в розмірах та межах, що перебувала в користуванні спадкодавця, а також докази, що за життя спадкодавця відбулось встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і такі межі були порушені відповідачем, суд першої інстанції, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до пункту першого Перехідних положень ЗК України 2001 року установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачений статтею 118 ЗК України, який включає в себе наступні стадії: подання заяви зацікавленою особою у приватизації земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; розгляд клопотання відповідним органом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин; прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передача її у власність.

Спадкоємцем ОСОБА_5 , якій відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» рішенням органу місцевого самоврядування від 28 лютого 1994 року передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,57 га, був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній, спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , свого права на отримання державного акту на цю земельну ділянку не використав та реєстрації права власності на неї не здійснив.

Посилання позивачки на те, що земельна ділянка площею 0,57 га була зареєстрована в земельно-шнуровій книзі за ОСОБА_5 , є безпідставними, з огляду на відсутність таких відомостей у матеріалах справи, а надана до матеріалів справи схема землекористування с. Ярунь (а.с. 101) не може свідчити про визначення меж цієї земельної ділянки на місцевості.

У відповідності до ст. 125 ЗК України (на час виникнення у позивачки права власності на будинок (права на спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та час звернення позивачки до суду із даним позовом) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у підпункті в) пункту 18 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», з 01 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 05 березня 2009 року N 1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України), одержані ними до 01 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Позивачка не довела суду порушення своїх прав внаслідок передачі у власність відповідачці земельної ділянки, оскільки земельна ділянка під будинком, який розташований в АДРЕСА_1 , на час розгляду справи та ухвалення судом рішення не була сформована, межі земельної ділянки не встановлювались, будь-які правовстановлюючі документи щодо земельної ділянки їй та спадкодавцям не видавались. Отже, позивачка не надала доказів на підтвердження того, що вона набула права власності або користування спірною земельною ділянкою розміром 0,57 га у порядку, визначеному чинним законодавством.

Посилання на невідповідність конфігурації державного акта на право власності на земельну ділянку відповідачки точкам поворотів, зазначеним у кадастровому плані, не свідчить про порушення прав позивачки та не може бути підставою для скасування такого акта. Належних доказів, які підтверджують, що фактична невідповідність конфігурації земельної ділянки відповідачки призвела до заволодіння частиною земельної ділянки в АДРЕСА_1 , остання не надала.

Надана суду апеляційної інстанції копія технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка передається у власність ОСОБА_1 не може бути врахована судом апеляційної інстанції при перегляді справи, оскільки така документація виготовлена 22 жовтня 2019 року, тобто після ухвалення судом оскаржуваного рішення. Водночас, отримання таких документів не позбавляє права позивачки звернутись до суду з позовом, посилаючись на нові його підстави.

Визнання Ярунською сільською радою позову ОСОБА_1 не може бути прийнято судом, оскільки воно суперечить закону та порушує права відповідачки.

Доводи про підробку підпису ОСОБА_4 у протоколі погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 від 02 грудня 2009 року (а.с.119) належними та допустимими доказами не підтверджені.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.