ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.04.2012 р. відповідач ОСОБА_1 позичив у нього 501 500 грн зі строком повернення до 18.02.2013 р., 09.09.2013р. відповідач позичив 46 000 грн зі строком повернення до 10.10.2013 р., 04.10.2013 р. відповідач позичив 108 000 грн зі строком повернення згідно графіку: з 01.11.2013 р. по 07.11.2013 р. - 48 160 грн, з 01.12.2013 р. по 02.12.2013 р. - 47 440 грн, до 31.12.2013 р. - 36 000 грн, до 10.01.2014 р. - 10 720 грн.

Вказані договори позики оформлено розписками.

Враховуючи, що до цього часу кошти не повернуті, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача борг за розписками, який утворився станом на 14.02.2017 р., а саме: основний борг в сумі 655 500 грн, інфляційні нарахування в сумі 629 529 грн 69 коп. та 3% річних в сумі 76 998 грн 77 коп., а всього 1 362 028 грн 46 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договорами позики від 18.04.2012 р., від 09.09.2013 р. та від 04.10.2013 р. в загальному розмірі 1 362 028 грн 46 коп. (один мільйон триста шістдесят дві тисячі двадцять вісім грн 46 коп.), з яких основний борг 655 500 грн, інфляційні нарахування 629 529 грн 69 коп. та 3% річних 76 998 грн 77 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що наявні в матеріалах справи розписки не є належними доказами отримання відповідачем коштів від позивача, розписки не містять ідентифікаційних ознак сторін та підпису позичальника. Також, враховуючи, що сплата боргу за розпискою від 18.04.2012 р. була встановлена частинами, тому має застосовуватися строк позовної давності в частині чергових платежів. Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та обмежено відповідача в подачі клопотання про призначення експертизи та доказів у справі.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримує рішення суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.04.2012 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 501 500 грн, із можливою виплатою протягом 10-ти місяців частинами - в середньому по 50 000 грн на місяць, з кінцевим строком повернення до 18.02.2013 р. (а.с.23).

09.09.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 46 000 грн зі строком повернення до 10.10.2013 р. (а.с.24).

04.10.2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 108 000 грн зі строком повернення згідно графіку: з 01.11.2013 р. по 07.11.2013 р. - 48 160 грн, з 01.12.2013 р. по 02.12.2013 р. - 47 440 грн, до 31.12.2013 р. - 36 000 грн, до 10.01.2014 р. - 10 720 грн (а.с.25).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що в обумовлений договором строк позичальником грошові кошти повернуті не були, з урахуванням положень ст.625 ЦК України, він зобов'язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Сума трьох відсотків на дату подання позову 26.10.2015 р. становила 51 300 грн 46 коп., з яких 40 394 грн 79 коп. - за договором позики від 18.04.2012 р. за період з 19.02.2013 р. по дату подання позову 26.10.2015 р.; 2 820 грн 49 коп. - за договором позики від 09.09.2013 р. за період з 11.10.2013 р. по дату подання позову 26.10.2015 р. та 8 085 грн 18 коп. - за договором позики від 04.10.2013 р. за період з 07.11.2013 р. по дату подання позову 26.10.2015 р. (а.с.5, 6). З урахуванням збільшених позовних вимог, сума трьох відсотків річних з 27.10.2015 р. і до 14.02.2017 р. згідно розрахунків (а.с.70, 71, 129) за всіма договорами позики збільшилася до 76 998 грн 77 коп. (51 300 грн 46 коп. +13 361 грн + 12 337 грн 77 коп.).

Інфляційні витрати в сумі 625 529 грн 69 коп, які на дату подання позову 26.10.2015 р. становили 532 189 грн 43 коп., а з урахуванням розрахунку до збільшених позовних вимог з 27.10.2015 р. і до 14.02.2017 р. (а.с. 70, 71, 129), за всіма договорами позики склали 629 529 грн 69 коп. (532 189,43 +43 320,76 + 54 019,50).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що наявні в матеріалах справи розписки не є належними доказами отримання ним коштів від позивача, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи розписки підписані відповідачем та підтверджують і факт отримання ним від позивача в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дат її отримання, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та реального характеру договору позики є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що сплата боргу за розпискою від 18.04.2012 р. була встановлена частинами, тому має застосовуватися строк позовної давності в частини чергових платежів, також підлягають відхиленню, оскільки розписка містить умову лише про можливість погашення боргу частинами без зазначення конкретної суми та конкретної дати погашення чергового платежу. Отже, договір позики не містить обов'язку, а лише право позичальника погашати борг частинами. Додаткового договору про зміну умов позики стосовно обов'язку відповідача сплачувати борг частинами сторони не укладали.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та обмеження відповідача в подачі клопотання про призначення експертизи та доказів у справі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки призначена судом першої інстанції почеркознавча експертиза не відбулася саме з вини відповідача через несплату ним вартості експертизи (а.с.141-147, 153-154).

Враховуючи вищенаведене, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова