Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 185/3812/16-ц

провадження № 61-17089св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Самара»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Куценко Т. Р., Красвітної Т. П., від 27 грудня 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Самара» (далі - ТОВ «Агро-Самара»), про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивована тим, що 28 квітня 2007 року між банком та ТОВ «Агро-Самара» був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювану відкличну кредитну лінію на строк з 28 квітня 2007 року по 26 грудня 2008 року з лімітом: 210 000, 00 грн з квітня по листопад 2007 року, 185 000, 00 грн на грудень 2007 року, 160 000, 00 на період з січня по вересень 2008 року, 135 000, 00 грн на жовтень 2008 року, 110 000, 00 грн на листопад 2007 року, 60 000, 00 грн на період з 01 грудня 2008 року по 26 грудня 2008 року, 0, 00 грн на 27 грудня 2008 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % річних в межах встановленого терміну кредитування та в розмірі 19 % річних за користування понад встановлений термін кредитування. За підсумками всіх транзакцій позичальнику надано кредит на суму 210 000, 00 грн, які позичальник зобов'язався повернути відповідно до зазначеного графіку зменшення ліміту кредитування, а проценти сплачувати один раз на місяць.З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком, позичальником та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник.Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим банк 17 лютого 2009 року звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про стягнення боргу, рішенням суду було стягнуто з поручителя заборгованість за тілом кредиту у сумі 160 000, 00 грн та 9 116, 19 грн відсотків. За рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року з позичальника було стягнено заборгованість за тілом кредиту у сумі 160 000, 00 грн та 40 059, 25 грн за відсотками. Після ухвалення цих судових рішень заборгованість не було погашено у повному обсязі і утворилася заборгованість за відсотками та пенею.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 10 березня 2016 року у розмірі 176 115, 96 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі судді Перекопського М. М., від 31 серпня 2016 року ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги банку задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року скасовано рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» проценти за користування кредитом у розмірі 87 019, 71 грн та пеню за несплату процентів у розмірі 13 585, 02 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що районний суд дійшов помилкового висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду із позовом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, не позбавляє його права на стягнення пені, передбаченої умовами договору та нормами ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У січні 2017 року ОСОБА_2 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційний суд повно і всебічно не з'ясував обставини справи. Ухвалюючи нове рішення у справі, суди не врахували наявність підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ТОВ «Агро-Самара», про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ТОВ «Агро-Самара» був укладений кредитний договір № 18/07, відповідно до якого банк відкрив позичальнику невідновлювану відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 210 000, 00 грн на строк з 28 квітня 2007 року по 26 грудня 2008 року, з наступним графіком зменшення ліміту: 210 000, 00 грн з квітня по листопад 2007 року, 185 000, 00 грн на грудень 2007 року, 160 000, 00 на період з січня по вересень 2008 року, 135 000, 00 грн на жовтень 2008 року, 110 000, 00 грн на листопад 2007 року, 60 000, 00 грн на період з 01 грудня 2008 року по 26 грудня 2008 року, 0, 00 грн на 27 грудня 2008 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 18 % річних у межах встановленого терміну кредитування та у розмірі 19 % річних за користування понад встановлений термін кредитування. Позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти відповідно до зазначеного графіку зменшення ліміту кредитування, а проценти сплачувати один раз на місяць (а.с. 4-8).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, позичальником та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.12-13).

У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконував, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року у справі № 5005/2355/2011 з ТОВ «Агро-Самара» стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 18/07 від 28 квітня 2007 року, яка складається із: 160 000, 00 грн основного боргу, 40 059, 25 грн відсотків за користування кредитом, 47 176, 57 грн пені, 20 005, 93 штрафу, 2 100, 00 комісії (а.с. 14-15).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року у справі 2-371/12 частково задоволено позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто на користь банку з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 188 470, 45 грн. Звернуто стягнення на предмет застави - трактор «К-700А». Звернуто стягнення на предмети іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 506 га за вказаною адресою. Виселено із вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 зі зняттям його з реєстраційного обліку за цією адресою. Цим рішенням суду з ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість, яка утворилася станом на 29 квітня 2009 року.

За розрахунками банку, враховуючи те, що залишається непогашеною заборгованість по тілу кредиту у сумі 160 000, 00 грн, станом на 10 березня 2016 року утворилася заборгованість за відсотками у розмірі 160 232, 17 грн та пеня за несплату процентів у розмірі 15 883, 79 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18).

Наявність судового рішення про стягнення всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором.

У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що строк кредитування закінчився у грудні 2008 року, а у лютому 2009 року банк подав позов до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав.

Враховуючи вищевказане, а також те, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2011 року у справі № 5005/2355/2011стягнуто із позичальника, а рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року у справі 2-371/12 стягнутоіз поручителя заборгованість за кредитним договором та договором поруки, нарахування відсотків за кредитом, а також пені нормами цивільного законодавством не передбачено. У такому випадку кредитор має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог у цій справі не заявляв.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 160 232, 17 грн та пені за несплату процентів у розмірі 15 883, 79 грн до задоволення не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю.

Відповідно до положень частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У порушення вимог статей 212-214, 303 ЦПК України, 2004 року, суди не звернули увагу на те, що строк кредитування закінчився у 2008 році, а банк скористався правом на примусове стягнення кредитних коштів, внаслідок чого припинилося право позивача нараховувати проценти і пеню за кредитним договором.

Отже, у справі, яка переглядається, ухвалені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими.

У відповідності до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що під час розгляду справи суди попередніх інстанцій повно встановили обставини справи, однак неправильно застосували вищенаведені норми права, судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із їх безпідставністю.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 рокута рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Самара», про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта