Справа № 340/398/19
Провадження № 22-ц/4808/1471/19
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В, Ясеновенко Л.В.,

за участю секретаря: Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховинського районного суду в складі судді Бучинського А.Б., постановлену 07 серпня 2019 року в смт. Верховині Івано-Франківської області, у справі за поданням старшого державного виконавця Верховинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Томащук Алли Ярославівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

встановив:

В липні 2019 року старший державний виконавець Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Томащук А.Я. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування вимог зазначала, що на виконанні Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.05.2018 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області 5 563 755,00 грн шкоди, заподіяної державі внаслідок засмічення відходами земельної ділянки. В процесі виконавчого провадження ці кошти останнім не сплачено, декларацію про доходи та майно не подано, як і не здійснено жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

При цьому державним виконавцем вживались передбачені законом заходи для виконання рішення суду. Зокрема, 12.11.2018 року винесено постанову про опис та арешт транспорнтного засобу MERCEDES-BENZ 213 CDI2148, д.н.з. НОМЕР_1 . Встановлено обмеження права користування автомобілем, заборонено підміняти, знищувати, приховувати, відчужувати, розукомплектовувати, вчиняти інші дії, що можуть призвести до зменшення вартості майна. 14.06.2019 року державним виконавцем виявлено факт приховування описаного та арештованого автомобіля, про що складено відповідний акт. Направлено повідомлення поліції для притягнення боржника до кримінальної відповідальності за вчинення протиправних дій.

Посилаючись на наявність боргових зобов`язань ОСОБА_1 , свідоме ухилення його від їх виконання, неодноразовий перетин державного кордону України заявник вважала, що є підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України. Тому просила задовольнити подання.

Ухвалою Верховинського районного суду від 07 серпня 2019 року подання державного виконавця задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання згідно виконавчого провадження № 56394076 з виконання наказу №278, виданого Господарським судом Івано-Франківської області 08.05.2018 року.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем доведено факт ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, що є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

Не погодившись з ухвалою вважаючи порушеними судом норми матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вказує, що всупереч Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 року державний виконавець не повідомив його про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасого обмеження у праві виїзду за межі України. А отже суд повинен був був відмовити у задоволенні подання, оскільки таке не відповідало встановленим вимогам. Крім того, йому належним чином не вручено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На думку апелянта, державним виконавцем не доведено ухилення від виконання постанови про опис та арешт майна боржника від 12.11.2018 року. Відповідно до цієї постанови встановлено обмеження його прав користування автомобілем, а саме: заборонено підміняти, приховувати, відчужувати, розукомплектовувати, вчиняти інші дії, що можуть призвести до зменшення вартості майна. Натомість, інших обмежень в користуванні, в тому числі щодо керування транспортним засобом, не було передбачено.

Таким чином, державним виконавцем у визначеному законом порядку не доведено факт ухилення боржника від виконання зобов`язань чи зловживання процесуальними правами. Хоча цей обов`язок, разом з підтвердженням відповідними доказами лежить саме на державному виконавцю, який ініціював подання.

Оскаржувана ухвала також не містить обгрунтованих висновків необхідності обмеження його у праві виїзду за межі України. Суд мотивував своє рішення двома обставинами власне статусом його як боржника у виконавчому провадженні та фактом непогашення боргу. Проте, самі по собі ці обставини, без посилання на належні докази ухилення від виконання судового рішення, не є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

А тому просив ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні подання державного виконавця.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Кінаш М.А. доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Старший державний виконавець Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Томащук А.Я. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи відсутність доказів поважності причин неявки та необхідність дотримання строків розгляду справи, апеляційний суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України не вбачає перешкод розглядові справи у її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Кінаш М.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Верховинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Томащук А.Я., суд першої інстанції дійшов переконання, що застосування такого заходу як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України обумовлено наявністю навмисно невиконаних ним зобов`язань за рішенням суду.

Колегія суддів повністю погоджується з цим висновком з огляду на таке.

За змістом частини третьої статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Як передбачено статтею 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого. Причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Аналогічно за змістом пункту 19 частини 3 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавцю надано право звертатися в суд за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, поновлення прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясовувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Згідно вимог частин першої, третьої статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Як правильно встановив суд першої інстанції, на примусовому виконанні у Верховинському РВ ДВС ГТУЮ перебуває виконавче провадження №56394076 з виконання наказу №278 Господарського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2018 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та перерахування у фонд охорони навколишнього природного середовища с.Яблуниця Верховинського району 5 563 755,00 грн шкоди, заподіяної державі внаслідок засмічення земельної ділянки відходами (а.с. 6-7).

При цьому матеріалами справи підтверджується, що рішення суду боржником не виконується.

Згідно частини 5 статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Під час виконання наказу державним виконавцем вживалися заходи до примусового виконання, зокрема щодо з`ясування наявності у боржника грошових коштів, нерухомого та рухомого майна, на які можна було б звернути стягнення.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 такі відомості відсутні (а.с.18-19).

Аналогічно, як вбачається з відповіді Державної фіскальної служби України та відповіді Пенсійного фонду України боржник не отримує доходів та не сплачує податки, не отримує пенсію та не працює за трудовими чи цивільно-правовими договорами (а.с. 9). Натомість, виявлено відкритий ним рахунок в філії Івано-Франківського відділення АТ «ОЩАДБАНК» м. Івано-Франківська (а.с. 10).

З`ясовано, що з метою забезпечення виконання судового рішення державним виконавцем 16.05.2018 року накладено арешт на все належне боржнику майно, а 10.10.2018 року накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку АТ «ОЩАДБАНК» м. Івано-Франківська та інших відкритих рахунках (а.с.8, 13).

Згідно результату аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України на ім`я ОСОБА_1 зареєстрований транспорнтний засіб MERCEDES-BENZ 213 CDI 2148, (2003) д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 11). З метою розшуку автомобіля державний виконавець 15.06.2018 року виніс відповідну постанову (а.с. 43).

Як видно з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу інспектора роти №2 батальйону УПП в Рівненській області 07.11.2018 року автомобіль доставлений на спеціальний майданчик та тимчасово прийнятий на зберігання (а.с. 40).

За дорученням старшого державного виконавця Верховинського РВ ДВС ГТУЮ Томащук А.Я. Головний державний виконавець Корецького РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Кащук В.В. 12.11.2018 року виніс постанову про опис та арешт автомобіля, встановивши обмеження права користування ним: заборонено підміняти, знищувати, приховувати, відчужувати, розукомплектовувати, вчиняти інші дії, що можуть призвести до зменшення вартості майна (а.с.12, 44-45).

Відповідно до положень статті 58 ЗУ «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою визначену законом відповідальність зберігача майна.

Згідно пункту 14 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року, виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України.

Встановлено, що 24.06.2019 року старшим державним виконавцем Верховинського РВ ДВС в Івано-Франківській області Томащук А.Я. при виїзді за вказаною у виконавчому документі адресою арештований автомобіль не виявлено. Про що складено відповідний акт та направлено лист начальнику Верховинського ВП Косівського ВП про притягнення зберігача ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності в зв`язку з приховуванням описаного та арештованого майна(а.с. 14).

З огляду на встановлені судом обставини, що повністю підтверджуються матеріалами справи, та норми чинного законодавства колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що поведінка боржника щодо свідомого ухилення від виконання судового рішення доводить наявність виключних підстав для застосування до нього обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Не зважаючи на вчинені державним виконавцем дії по здійсненню примусового виконання рішення суду, ОСОБА_1 заборгованість не погасив, не забезпечив виконання законних вимог державного виконавця, своїх обов`язків згідно статті 19 ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином не виконав. Крім того, володіючи певним майном та відкритим рахунком у банку за рахунок яких можуть бути виконані (принаймні частково) його зобов`язання за рішенням суду, ніяких дій по погашенню такої заборгованості не вчиняє.

Згідно наданих державним виконавцем суду доказів боржник має паспорт громадянина України для виїзду за межі України та неодноразово перетинав кордон (а.с.17).

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов`язок судів застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40, зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року у справі «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (з необхідними змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. у справі "Ле Конт , Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60) " (пункт 50).

Доводи апеляційної скарги про те, що на обґрунтування подання державним виконавцем суду не представлено належних доказів, спростовані викладеними вище мотивами постанови суду.

По формі та змісту подання відповідало вимогам розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року. Відповідно твердження апелянта щодо неналежного оформлення та порушення процедури подачі цього подання є надуманим і не заслуговує на увагу.

Аналогічно не заперечує встановлених у справі обставин та не спростовує факту обізнаності боржника про наявність виконавчого провадження, непогашення боргу та ухилення від виконання зобов`язань і посилання на невручення йому копії ухвали суду про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, виходячи з принципу обов`язковості виконання рішень суду, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Верховинського районного суду від 07 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 03 грудня 2019 року