Номер провадження: 22-ц/813/2702/19
Номер справи місцевого суду: 509/1124/13-ц
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04.02.2019 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Комлева О.С., перевіривши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно

встановила:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно було відкрито та справа призначена до розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою судді про відкриття провадження в частині недотримання правил підсудності від 26 березня 2013 року, 10 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Однак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Овідіопольського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року про відкриття провадження не може бути відкрито за таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, 24.03.2013 року звернувся до суду з позовом до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майнобуло відкрито та справа призначена до розгляду.

20 травня 2013 року ОСОБА_7, представник за довіреністю ОСОБА_3 (а.с. 45 т. 2) звернувся до суду з заявою про залучення до участі у справі третьої особи, в якій просив залучити ОСОБА_3 в якості третьої особи до участі у справі за позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що в провадженні суду одночасно на розгляді знаходиться справа за позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, а також справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі (а.с.42-43 т. 2).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2013 року ОСОБА_3 був залучений до участі у справі в якості третьої особи (а.с 52 т. 2).

Також ухвалами Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 травня 2013 року виключена зі складу відповідачів Овідіопольська районна державна нотаріальна контора, залучений в якості третьої особи ОСОБА_8

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, представник ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся про слухання справи та був присутній в судових засіданнях, що підтверджується розписками та журналами судових засідань, які містяться в матеріалах справи.

Крім того ОСОБА_7 було відомо про те, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 липня 2014 року справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про накладення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі об'єднане в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, оскільки ОСОБА_7 був присутній в судовому засіданні 30 липня 2014 року, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.45-46 т.1-т.2).

Тобто ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_7 було відомо про об'єднання справ за позовом ОСОБА_4 зі справою за позовом ОСОБА_3, тобто також ОСОБА_7, представнику ОСОБА_3 було відомо і про ухвалу судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4, однак апеляційна скарга ОСОБА_3 подана 10 вересня 2018 року та у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України не надані поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).

На підставі вищевикладеного, у відкритті апеляційного провадження ОСОБА_3 на ухвалу судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року про відкриття провадження слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Керуючись ст. 358 ЦПК України

ухвалила:

Відмовити ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Овідіопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева