Провадження № 2/161/200/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Петрової В.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №161/19414/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 13 листопада 1999 року по 10 листопада 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 квітня 2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі ј всіх видів його доходу, які він сплачує.

Однак на даний час донька потребує додаткових витрат, у звязку з тим, що вона з 01 вересня 2018 року є студенткою першого курсу Національного медичного університету імені ОСОБА_4 (м. Київ), денної форми навчання.

Позивач зазначає, що донька не проживає в гуртожитку університету, оскільки він надається лише пільговим категорія студентів, а тому позивач змушена винаймати їй квартиру.

Також, позивач зазначає, що донька має проблеми із зором, а тому позивач понесла витрати на придбання відповідних окулярів та проходження огляду в офтальмолога.

Крім того, позивач понесла витрати на придбання медичного одягу, який необхідний для навчання в університеті, а донька інколи приїжджає додому, на що йдуть також відповідні витрати.

З наведених вище підстав та посилаючись на положення ст.185 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 59 193,50 грн (а.с.5).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що не зважаючи на те, що з відповідача стягуються аліменти, цих коштів не вистачає на належне утримання доньки, а оскільки відповідач має можливість брати участь у додаткових витратах, тому просила стягнути з відповідача, як понесені додаткові витрати, так і ті, які мають бути понесені нею в майбутньому.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з нього витрат повязаних із придбання окулярів, оправи та ліків, а також проведення відповідного огляду, придбання медичного одягу та підручників. Щодо витрат на проїзд та проживання в квартирі заперечив. Також погодився, що доньку потрібно утримувати до закінчення навчання і не заперечив щодо стягнення з нього певної суми грошей щомісячно до закінчення навчання дитини, але просив врахувати розмір його заробітної плати, а також те, що на його утриманні є непрацездатні батьки.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справив їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з 13 листопада 1999 року по 10 листопада 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 квітня 2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі ј всіх видів його доходу, які він сплачує, що не заперечується позивачем.

З матеріалів справи слідує, що донька сторін з 01 вересня 2018 року є студенткою першого курсу Національного медичного університету імені ОСОБА_4 (м. Київ), денної форми навчання.

З пояснень позивача, а також, як видно з матеріалів справи, донька сторін проживає не в гуртожитку університету, а позивач винаймає їй квартиру в м. Києві, що підтверджується відповідним договором оренди.

Також сторонами не заперечується, що позивач, у звязку з навчанням доньки в університеті, понесла витрати на купівлю підручників та медичного одягу.

Крім того, сторонами не заперечується, що позивач, у звязку з проблемами доньки із зором, понесла відповідні витрати на проведення огляду, придбання окулярів, оправи та ліків.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, суд має право присудити стягнення додаткових витрат на дитину, як фактично понесених, так і на перед, при цьому як одноразовою сумою, так і періодичними платежами.

Під час судового розгляду відповідач повністю та беззаперечно визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього додаткових витрат на:

1) обстеження по зору (огляд), придбання окулярів, оправи та ліків на суму 1 045,00 грн.;

2) придбання одягу медичного на суму 516,00 грн;

3) придбання підручників на суму 272,50 грн;

4) додаткових підручників з української мови на 65 грн.;

5) додаткових вітамінів для зору на суму 77,82 грн.

Всього на суму 1 976,32 грн., а отже цю суму суд стягує з відповідача на користь позивача, як додаткові витрати на дитину, які вже фактично понесені.

Крім того, відповідач не заперечував щодо стягнення з нього додаткових витрат періодичними платежами до закінчення навчання дитини.

Оскільки позивач працездатний, має постійне місце роботи, враховуючи, що на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, з якими він зареєстрований та проживає, а також керуючись засадами справедливості, розумності та виваженості, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід щомісячно стягувати 1 000,00 грн. на покриття додаткових витрат, у звязку з навчанням доньки сторін, а також - з її хворобою очей.

Однак, суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача, в якості додаткових витрат на дитину, плату за оренду квартири та оплату комунальних послуг, з таких підстав.

Пунктом 35 Ліцензійних умов провадження освітньої діяльності, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 р. № 1187, здобувачі вищої освіти, які цього потребують, повинні бути забезпечені гуртожитком.

Крім того, пунктом 5 частини шостої статті 40 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що за погодженням з органом студентського самоврядування закладу вищої освіти приймаються рішення про поселення осіб, які навчаються у закладі вищої освіти, в гуртожиток і виселення їх із гуртожитку.

В судовому засіданні позивач не надала будь-яких звернень до керівництва навчального закладу або його органів студентського самоврядування про необхідність забезпечення доньки гуртожитком, як іногородньої студентки, та відповідної письмової відмови зробити це.

Наданий позивачем документ з текстом «Шановний абітурієнт! Доводимо до Вашого відома, що гуртожитком в НМУ забезпечуються лише пільгових категорій!», який не підписаний жодною посадовою особою університету, але скріплений печаткою, не є будь-яким свідченням того, що доньці позивачу офіційно відмовлено у поселенні в гуртожиток.

Отже, в даному випадку, суд визнає невиправданими витрати, які понесла позивач, у звязку з орендою квартири та оплатою комунальних послуг за неї, а тому законних підстав для стягнення цих витрат з відповідача, суд не знаходить.

Також суд не вважає додатковими витратами, в розумінні ст.185 СК України, витрати на придбання залізничних квитків з Києва до Луцька, а також проїзд на міському транспорті по м. Києву, оскільки вказані витрати є загально-побутовими, не повязані безпосередньо з хворобою дитини чи розвитком її навичок, а отже можуть покриватися за рахунок присуджених судом аліментів та періодичних додаткових витратах на дитину.

Тому у цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд задовольнив позовні вимоги частково, а позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, на користь держави з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. 268 ЦПК України, ст. 185 СК, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1 976 (одна тисяча девятсот сімдесят шість) грн. 32 коп.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. на період навчання, але не більше як до досягнення 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривні 40 копійок судового збору.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: 45660, Луцький район, с.Полонка, вул. Молодіжна, 7, ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: 43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Повний текст судового рішення

виготовлено 22 березня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_5