Ухвала

Іменем України

11 березня 2019 року

місто Київ

справа № 2-765/10

провадження № 61-657ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

скаржник - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

суб'єкт оскарження - Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,

розглянув касаційну скаргу Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М., Войтка Ю. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Вінницький районний ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області), просило скасувати постанову начальника Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Голубєва С. В. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 червня 2018 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», на підставі виконавчого листа, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області у справі № 2-765/2010, та скасувати повідомлення державного виконавця Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Клименко Л. Д. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27 червня 2018 року.

Скарга обґрунтовувалась тим, що виконавчий документ № 2-765/2010 про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості видано 04 лютого 2011 року зі строком пред'явлення до виконання протягом трьох років. Виконавчий документ неодноразово пред'являвся до виконання у визначений законом строк і кожного разу строк пред'явлення до виконання переривався. Після переривання строк пред'явлення виконавчого документа до виконання поновлювався, а тому заявник звернувся із заявою про примусове виконання рішення суду 05 березня 2018 року у встановлений законом строк, тому правомірно відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року у задоволенні скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що виконавчий документ поданий з пропущенням строку пред'явлення його до виконання.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, скасовано постанову начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва С. В. від 27 червня 2018 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2018 року, виданої Клименко Л. Д. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-765/2010, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 19 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 1484 від 11 жовтня 2008 року у розмірі 505 141, 25 грн; скасовано повідомлення державного виконавця Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Клименко Л. Д. від 27 червня 2018 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа - виконавчого листа № 2-765/2010, виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 19 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 1484 від 11 жовтня 2008 року у розмірі 505 141, 25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтовувалась тим, що стягувач пред'явив виконавчий лист до виконання з дотриманням трирічного строку пред'явлення його до виконання; суд першої інстанції під час вирішення скарги на дії державного виконавця неправильно встановив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У грудні 2018 року Вінницький районний ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року та залишити в силі ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2018 року.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що виконавчий документ міг бути пред'явлений до виконання протягом одного року, а тому він пред'явлений до виконання з пропуском строку.

І. Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання.

У лютому 2019 року від заявника надійшли матеріали на усунення недоліків, зокрема оригінал квитанції про сплату судового збору.

ІІ. Аналіз змісту касаційної скарги, додаткових матеріалів, оскаржуваних судових рішень дають підстави для висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 04 лютого 2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області виданий виконавчий лист № 2-765/2010 про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк», заборгованості за кредитним договором у розмірі 505 141, 00 грн. Строк пред'явлення виконавчого листа до виконання визначено відповідно до чинного на той момент законодавства, у три роки.

Виконавчий лист вперше був пред'явлений стягувачем до виконання до органів державної виконавчої служби 03 березня 2011 року, на підставі чого 11 березня 2011 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.

25 червня 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 8 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у силу того, що коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

24 вересня 2013 року стягувач повторно пред'явив виконавчий документ до виконання. Втім, 24 вересня 2013 року державним виконавцем відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження, з підстав, передбачених статтями 9, 19, пункту 8 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 2.11, 3.4 Інструкції організації примусового виконання рішень, у зв'язку з поданням стягувачем довіреності, не засвідченої належним чином.

01 липня 2014 року стягувач втретє пред'явив виконавчий документ до виконання та постановою державного виконавця від 03 липня 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із невідповідністю ідентифікаційного номера боржника, зазначеного у виконавчому листі, номеру, зазначеному у заяві про примусове виконання рішення суду.

19 серпня 2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області внесено виправлення до виконавчого листа шляхом зазначення правильного ідентифікаційного номера боржника ОСОБА_5

07 листопада 2014 року стягувач вчергове пред'явив виконавчий документ до виконання з внесеними виправленнями, проте заступником начальника ВДВС Вінницького РУЮ від 07 листопада 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий документ пред'явлено до виконання з пропуском строку.

05 грудня 2014 року виконавчий документ повторно пред'явили до виконання та 11 грудня 2014 року Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження в зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У подальшому, стягувач 16 квітня 2015 року, 21 вересня 2015 року та 10 серпня 2016 року звертався до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Постановами державних виконавців від 20 квітня 2015 року, 23 вересня 2015 року та 11 серпня 2016 року відповідно відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

05 березня 2018 року стягувач пред'явив виконавчий документ до виконання та 14 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою начальника Вінницького районного ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Голубєва С. В. від 27 червня 2018 року на підставі абзацу 4 частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про скасування процесуального документа - постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2018 року, що видав державний виконавець Клименко Л. Д., як таку, що ухвалена з порушенням пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року), тобто пропущений встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, 27 червня 2018 року державним виконавцем Вінницького РВДВС ГТУЮ у Вінницькій області Клименко Л. Д. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання щодо боржника ОСОБА_5

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Romanczyk v. France (Romanczyk проти Франції).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, на момент видачі виконавчого листа) виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явленні до виконання протягом трьох років, з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Верховний Суд зауважує, що поширення дії норм Закону № 2677-VІ на правовідносини щодо пред'явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа.

Оскільки виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду видано 04 лютого 2011 року, тобто до набрання чинності Законом України № 2677-VІ 09 березня 2011 року, то строк пред'явлення його до виконання становить три роки з дня набрання рішенням законної сили.

Така правова властивість зазначеного виконавчого документа зберігається надалі незалежно від наступної зміни відповідного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частин другої, третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що після повернення виконавчого документа стягувачу 25 червня 2013 року, відлік нового трирічного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання розпочався 26 червня 2013 року.

01 липня 2014 року (в межах трирічного строку) стягувач повторно пред'явив виконавчий документ до виконання та 03 липня 2014 року державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

04 липня 2014 року розпочався наступний трирічний строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, і який переривався кожного разу після чергового пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Після винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11 серпня 2016 року, такий строк розпочався знову з 12 серпня 2016 року, і 05 березня 2018 року стягувач пред'явив виконавчий лист до виконання з дотриманням трирічного строку пред'явлення його до виконання.

Така ж правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 285/4325/15-ц, у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 285/4208/15-ц.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що постанова державного виконавця Клименко Л. Д. від 14 березня 2018 року про відкриття виконавчого провадження винесена з дотриманням норм законодавства, оскільки виконавчий лист, виданий 04 лютого 2011 року, неодноразово пред'являвся ПАТ «Державний ощадний банк України» до виконання та повертався державними виконавцями відповідно до вимог законодавства, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання переривався, а тому стягувач пред'явив виконавчий лист до виконання з дотриманням трирічного строку пред'явлення його до виконання.

Рішення суду апеляційної інстанції, його зміст та обґрунтування, а також доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки не встановлено неправильне застосування норм права.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її реалізації чи тлумачення, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судового рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року за скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії (бездіяльність) органу (посадової особи) державної виконавчої служби Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

Г. І.Усик