Постанова

Іменем України

13 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 521/1445/15-ц

провадження № 61-21999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року у складі судді Чаплицького В. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Таварткіладзе О. М., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просили стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди в сумі 93 349, 97 грн, моральної шкоди в сумі 12 500, 00 грн, на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в сумі 12 500, 00 грн, судові витрати в сумі 399, 91 грн, витрати на послуги зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 1 229, 81 грн, вартість проведення експертизи в сумі 1 107, 00 грн, вартість проведення повторної експертизи у розмірі 1 105, 92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є власником автомобіля марки «TOYOTA COROLLA», державний номер НОМЕР_1. 08 вересня 2014 року ОСОБА_6, керуючи екскаватором марки «Atlas-1404», державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_5, та рухаючись у м. Одесі на вулиці Люстдорфська дорога, навпроти будинку № 29, при перестроюванні з лівої смуги в праву, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з нерухомим (припаркованим) автомобілем «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею124 КУпАП. Згідно з висновком Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 633, складеним 14 березня 2016 року, вартість майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 08 вересня 2014 року, складає 93 349, 97 грн. Вартість експертного дослідження склала 1 105, 92 грн, вартість проведення експертного дослідження за квитанцією від 03 листопада 2014 року № 5603 складає 1 107, 00 грн. З урахуванням того, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, володільцем якого є ОСОБА_5, позивачі просили стягнути з неї всі витрати, пов'язані з пошкодженням автомобіля.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди в сумі 93 349, 97 грн, вартість проведення експертизи № 5603 у розмірі 1 107, 00 грн, вартість проведення повторної експертизи № 633 у розмірі 1 105, 92 грн; на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - витрати на послуги поштового зв'язку та оголошення в ЗМІ у розмірі 399, 91 грн; на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - витрати на послуги зберігання пошкодженого автомобіля у розмірі 1 229, 81 грн; на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - в рівних частках судові витрати в розмірі 1 222, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 не мав правової підстави володіти екскаватором «Atlas-1404», державний номер НОМЕР_2, а тому відповідальність має нести власник транспортного засобу ОСОБА_5 У задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовив за недоведеністю.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що безпідставним є посилання ОСОБА_5 на частину першу статті 397 ЦК України, яка визначає, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, з урахуванням того, що судом першої інстанції встановлено, що саме ОСОБА_5 є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Тому є безпідставним твердження ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_7 має нести відповідальність на підставі частини першої статті 397 ЦК України як особа, яка на час скоєння ДТП була володільцем джерела підвищеної небезпеки.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи касаційної скарги

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_6 на момент ДТП був володільцем екскаватора марки «Atlas-1404», державний номер НОМЕР_2, на законних підставах. Вина ОСОБА_6 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). За таких обставин потерпілий у ДТП має право для стягнення відшкодування завданої шкоди із володільця транспортного засобу, винного у ДТП.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 12 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_4, ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «TOYOTA COROLLA», державний номер НОМЕР_1.

08 вересня 2014 року ОСОБА_6, керуючи екскаватором марки

«Atlas-1404», державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5, та рухаючись у м. Одесі на вул. Люстдорфська дорога, напроти будинку № 29, при перестроюванні з лівої смуги в праву, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого допустив зіткнення з нерухомим (припаркованим на узбіччі) автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Згідно із висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14 березня 2016 року № 633 розмір відшкодування майнової шкоди, завданої володільцю автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, пошкодженого при ДТП, яка сталася 08 вересня 2014 року, складає 93 349, 97 грн.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб'єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення частини другої статті 1187 ЦК України, разом з тим помилковим є висновок судів у частині визначення належного суб'єкта відповідальності за завдання шкоди.

Під час розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_6 під час руху на екскаваторі марки «Atlas-1404», державний номер НОМЕР_2, допустив зіткнення із припаркованим автомобілем «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_1, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2014 року.

У пункті 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, визначено, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

Тобто на ОСОБА_6 як на водія механічного транспортного засобу поширюється дія Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Додатково Верховним Судом враховано таке. Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явила їх для перевірки, встановлена статтею 126 КУпАП.

Обставин притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за статтею 126 КУпАП судами не встановлено, при складенні адміністративного матеріалу стосовно нього до протоколу про адміністративне правопорушення внесено всі необхідні дані посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційного документа на механічний транспортний засіб.

Таким чином, ОСОБА_6 є особою, яка на відповідній правовій підставі володіла екскаватором марки «Atlas-1404», державний номер НОМЕР_2, а отже має нести цивільну відповідальність за завдану ним шкоду.

В цьому висновку Судом враховано, що позивачем під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не доведено, судами не встановленої іншої правової підстави для застосування відповідальності відповідача у наведених правовідносинах.

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

За правилами пункту 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального прав. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не врахували на те, що ОСОБА_5 за встановлених ними обставинами не є суб'єктом відповідальності за завдану позивачам шкоду, допустили неправильне застосування норм матеріального права, то Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_5, за безпідставністю.

Верховний Суд враховує, що фундаментальним принципом цивільного судочинства є принцип диспозитивності, викладеним у частині першій статті 13 ЦПК України, згідно з якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами частини другої статті 419 ЦПК України з моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик