Провадження № 2/521/4149/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у встановленому порядку користування житловим будинком та відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018р. встановлено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. На даний час рішення суду не виконано, оскільки відповідач ОСОБА_2 , яка проживає в будинку, не дає доступу до власності ОСОБА_1 та виконувати рішення суду не бажає. Звернення до правоохоронних органів також не допомогло, однак було запропоновано звернутись до суду за захистом порушеного конституційного права та законних інтересів. Дані обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в призначене судове засідання не з`явилася, повідомлялася заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляла, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Однак 21.10.2019р. надала до суду письмовий відзив на позовну заяву,та просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки з позовними вимогами не згодна, посилання позивача на те, що нею не виконується рішення суду та не надається доступ до житлового приміщення не відповідає дійсності, оскільки позивач жодних вимог про надання доступу до будинку не пред`являла. Крім того, доказів заподіяння моральної шкоди позивачем не надано.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення представника позивача та відзиву відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог - виходячи з наступного.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018р., встановлено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 : виділено ОСОБА_1 в користування у житловому будинку літ. «А»: 1-3 житлову кімнату площею 18,3 кв.м. зобов`язавши виконати перелік робіт, необхідний для переобладнання суміжній житлової кімнати в ізольовану, який включає в себе демонтаж дверного блоку з наступною закладкою отвору з пом. 1-1 в пом. 1-3 і влаштування нового отвору з пом. 1-3 в пом. 1-5 з використанням двері від розборки. З надвірних будівель: літ. «З» гараж; виділено ОСОБА_2 в користування у житловому будинку літ. «А»: 1-1 житлову кімнату площею 9,5 кв.м, 1-2 житлову кімнату площею 9,7 кв.м., загальною житловою площею 19,2 кв.м. З надвірних будівель: літ. «Д» убиральня, літ. «Ж» сарай, літ. «Е» душ; в загальному користуванні залишено: 1-4 кухня площею 10,4 кв.м., 1-5 веранда площею 10,8 кв.м., 1-6 санвузол площею 6,2 кв.м.; огорожа №3,6,7, мостіння І, ІІ, IV, колодязь V. (а.с. 4-8)
Відповідне рішення суду набрало законної сили 28.03.2019р.
Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Крім того, під час ухвалення вищезазначеного рішення суду, судом встановлено, що на підставі договору дарування частки житлового будинку від 12.03.2015 року, посвідченого Пачевою І.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 597, дарувальник, ОСОБА_3 передав безоплатно у власність, а обдаровуваний, ОСОБА_1 , прийняла у власність 1/2 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 , що складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною площею 64,9 кв.м, в тому числі житловою площею 37,5 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «Ж» - сарай, «З» - гараж, «Д» - вбиральня, «Е» - душ, «И» - навіс, № 3,6,7 - огорожа, І, II, IV - мостіння, V - колодязь, розташованих на земельній ділянці 536 кв.м.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
18.06.2019р. позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою до Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одесі ГУПН в Одеській області, де зазначала, що ОСОБА_2 не надає доступу до власності ОСОБА_4 , та з метою усунення конфлікту та запобігання протиправних дій, просила прийняти заходи до ОСОБА_2 в межах повноважень правоохоронних органів. (а.с. 16)
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В разі відсутності такої згоди спір може вирішуватися судом.
На підставі вище викладеного, позивач ОСОБА_1 , як співвласник житла, набула законного права щодо власного проживання у будинку АДРЕСА_1 , однак відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною позивачу часткою спірного майна, що було встановлено в судовому засіданні.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині вселення та усунення перешкод у користуванні житловим будинком є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
На вимогу ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає враховуючи характер правопорушення, за оцінкою обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи глибину та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 83, 316, 321, 358, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64,156 ЖК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у встановленому порядку користування житловим будинком та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Вселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) до будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ) не чинити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) перешкоди у встановленому рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018р. порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.