Номер провадження: 22-ц/813/6226/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

заявник відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

боржник ОСОБА_1 ,

стягував публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018року, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М., -

встановив:

У жовтні 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» суму заборгованості за кредитним договором 881 838,65 доларів США та 32 245,52 грн., з яких заборгованість за наданим кредитом у сумі 830 800 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у сумі 51 038,65 доларів США, заборгованість по пені за несплату основного боргу у сумі 19 062,35 грн., заборгованість по пені за несплату процентів у сумі 13 183,17 грн.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що у відділі ДВС перебуває виконавче провадження ВП № 54468212 з примусового виконання виконавчого листа за рішенням суду.

Державним виконавцем були вжиті заходи примусового виконання рішення суду, та встановлена наявність у боржника нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, однак сума вартості майна є недостатньою для повного задоволення вимог стягувача.

Згідно інформації УПФУ наданої на запит державного виконавця боржник не працює, пенсію не отримує; за інформацією, наданою Державною фіскальною службою, платник податків, з вказаним ідентифікаційним органом, на обліку не перебуває. Будь-якого іншого майна, належного боржникові не виявлено.

Оскільки, майно і джерела доходів у боржника відсутні, виконавчі документи не виконані, державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням, так як вважає, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду, в якому просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за кордон.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року подання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа задоволено. Тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2017 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання, посилаючись на порушенням норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд не з`ясував та не перевірив належним чином доводи державного виконавця щодо ухилення його від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду, у зв`язку з чим дійшов до помилкового та безпідставного висновку про те, що подання державного виконавця є обґрунтованим, а зазначені в ньому обставини є доведеними.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, ПАТ «МТБ Банк» (правонаступник ПАТ «Марфін Банк») зазначило, що в матеріалах справи наявні документи про вжиття державним виконавцем необхідних заходів направлених на примусове виконання рішення суду, однак боржником рішення суду не виконане, ніяких належних дій для його виконання боржник не вчиняв, що свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, ухвала суду є законною та обґрунтованою, такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 15.07.2019 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито та справа призначена до розгляду на 20 листопада 2019 року, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по листопад2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 600 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

В судове засідання, призначене на 20 листопада 2019 року сторони не з`явились, всі були сповіщені належним чином (а.с. 79-81).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Задовольняючи подання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив з того, що боржник, який є обізнаним з наявністю по відношенню до нього відкритого виконавчого провадження, не виконав рішення суду, будь-яких дій для його виконання не вчиняв, за місце реєстрації не проживає, чим фактично ухиляється від виконання рішення суду.

Однак, з таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, оскільки до нього суд дійшов з порушенням норм процесуального права, які регулюють порядок вирішення даного питання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Правильне застосування судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питання тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст.441 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (02 червня 2016 року № 1404 У111) у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

Відповідно до п.2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрованої Мінюстом України від 2 квітня 2012 року № 489/20802 (із подальшими змінами) подання готується на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Подання має обов`язково містити:

для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника найменування суду, до якого надсилається подання;

відомості про виконавче провадження (найменування, дата, номер виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, орган (посадова особа), який (яка) видав(ла) виконавчий документ, резолютивна частина рішення, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження, дата відкриття виконавчого провадження тощо);

прізвище, ім`я та по батькові боржника (керівника юридичної особи боржника), дату народження (число, місяць та рік);

громадянство боржника (керівника юридичної особи боржника) (за наявності таких даних);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію і номер паспорта боржника (керівника юридичної особи) громадянина України, який через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний контролюючий орган і має відмітку у паспорті (за наявності таких даних).

У разі виконання зведеного виконавчого провадження зазначаються його номер в автоматизованій системі виконавчого провадження, кількість виконавчих проваджень, включених до зведеного виконавчого провадження, загальна сума стягнення з урахуванням суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця тощо;

обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань (зобов`язань боржника юридичної особи);

резолютивну частину подання.

До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі виконання зведеного виконавчого провадження до подання додається облікова картка на зведене виконавче провадження. За необхідності до подань державного виконавця, приватного виконавця можуть додаватися копії інших документів. За наявності в поданні також зазначаються місце проживання (реєстрації) та інші відомості про особу, які відомі державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

З матеріалів справи вбачається, що 02 жовтня 2018 року, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» суму заборгованості за кредитним договором 881 838,65 доларів США та 32 245,52 грн., з яких заборгованість за наданим кредитом у сумі 830 800 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у сумі 51 038,65 доларів США, заборгованість по пені за несплату основного боргу у сумі 19 062,35 грн., заборгованість по пені за несплату процентів у сумі 13 183,17 грн.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Думанською А.Л., 09.08.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка була направлена боржнику, та розпочато примусове виконання рішення.

Підставою звернення до суду з відповідним поданням, державним виконавцем було зазначено, що для примусового виконання рішення було вжито заходи, що підтверджує повноту вчинення виконавчих дій, а саме встановлено наявність у боржника нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, однак сума вартості майна є недостатньою для повного задоволення вимог стягувача.

Згідно інформації УПФУ наданої на запит державного виконавця боржник не працює, пенсію не отримує; за інформацією, наданою Державною фіскальною службою, платник податків, з вказаним ідентифікаційним органом, на обліку не перебуває. Будь-якого іншого майна, належного боржникові не виявлено.

Так як майно і джерела доходів у боржника відсутні, виконавчі документи не виконано, вказане стало підставою для звернення державного виконавця з поданням до суду, так як державний виконавець вважав, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду.

Оскільки, відповідно до ст. 441 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

За вказаних обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави, визначені процесуальним законом, для задоволення подання, оскільки саме державний виконавець повинен доказати ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та постановив передчасну ухвалу за відсутністю державного виконавця.

Відповідно до приписів п.п.3,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2018 року скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

__________________________________________ Т.В. Цюра