Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 459/725/16-ц

провадження № 61-20127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Сокальський ясла-садок № 9 Сокальської міської ради Львівської області,

третя особа - завідувач Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області КалькаЛеся Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Левика Я. А.,

Струс Л. Б., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області, третя особа - завідувач Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області Калька Л. І., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 16 березня 2007 року працювала на посаді вчителя-дефектолога в дошкільному навчальному закладі № 9 Сокальської міської ради Львівської області. 29 жовтня 2015 року її було попереджено про скорочення посади вчителя-дефектолога з 01 січня

2016 року та її звільнення. Також її повідомлено, що відповідно до її фаху жодних вакантних посад не має. 09 лютого 2016 року її було звільнено з займаної посади. Вважала її звільнення з роботи незаконним, посилаючись на те, що 23 листопада 2015 року з дошкільного закладу звільнилася вчитель-логопед ОСОБА_5, а отже була наявна вакантна посада. Їй адміністрація ясла-садка не запропонувала зайняти цю посаду, хоч за освітою та стажем роботи вона може виконувати цю роботу, а 24 листопада 2015 року на вказану посаду було прийнято ОСОБА_6, яка до того тимчасово заміщала ОСОБА_5, і має менший стаж роботи за цим фахом і нижчою за рівнем освіти, ніж вона.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд накази № 12

від 02 лютого 2016 року, № 13 від 03 лютого 2016 року, № 14 від 09 лютого 2016 року визнати незаконними та скасувати їх, поновити її на посаді вчителя-дефектолога, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 4 000 грн та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області

від 09 вересня 2016 року у складі судді Кріль М. Д. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Накази завідувача Сокальського ясла - садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області: № 12 від 02 лютого 2016 року «Про звільнення

ОСОБА_1», № 13 від 03 лютого 2016 року «Про часткове зупинення дії наказу завідувача д.н.з. № 9 № 12 від 02 лютого 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1», № 14 від 09 лютого 2016 року «Про ОСОБА_1» визнано незаконними та скасовано їх. ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя-дефектолога Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області. Стягнуто з Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 21 724 грн 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 500 грн на відшкодування моральної шкоди та 2 000 грн витрат на правову допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не запропонувавши позивачці посаду вчителя-логопеда, після звільнення 23 листопада

2015 року ОСОБА_5, а прийнявши на посаду вчителя-логопеда ОСОБА_6, яка до того працювала на цій посаді по строковому трудовому договору, адміністрація ясла-садка № 9 порушила трудове законодавство, а саме вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України, оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладався на власника з дня попередження вивільнення до дня розірвання трудового договору. Незаконним звільненням з роботи адміністрацією закладу завдано позивачці моральну шкоду, так як з цього приводу вона душевно переживала, порушився її сон, змушена була приймати ліки, в очах колег по роботі відчувала себе не гідним працівником.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що дійсно при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Однак якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (зміст пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). У період повідомлення про скорочення працівника та до його звільнення (з 29 жовтня 2015 року по 09 лютого

2016 року) на підприємстві не було вільних вакантних посад, які можна було запропонувати ОСОБА_1 Зважаючи на наведене, а саме те, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог закону, у суду не було підстав для задоволення позову як в частині вимог про скасування оскаржуваних наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так і в частині стягнення моральної шкоди, заподіяння якої позивачка пов'язувала із незаконним її звільненням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у березні 2017 року, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 27 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області, третя особа - завідувач Сокальського ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області Калька Л. І., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що керівник Сокальського ясла-садка

№ 9 Сокальської міської ради у порушення вимог статті 49-2 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не запропонував

ОСОБА_1 іншу роботу в тій же організації. 23 листопада 2015 року основний працівник вчитель-логопед ОСОБА_5 була звільнена з роботи, а тому фактично було звільнено одне робоче місце, на яке

24 листопада 2015 року було переведено ОСОБА_6, яка замала цю посаду як тимчасовий працівник.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 16 березня 2007 року працювала на посаді вчителя-дефектолога ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області, що підтверджується записом в її трудовій книжці. За час роботи жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувалася, неодноразово заохочувалася.

Скорочення штату працівників відбулось у зв'язку із рішенням Сокальської міської ради Львівської області від 22 жовтня 2015 року № 1083 «Про перепрофілювання спецгрупи компенсуючого типу для дітей із затримкою психічного розвитку в групу загального розвитку у ясла-садку № 9 Сокальської міської ради Львівської області». У зв'язку із цим, зокрема, і посада вчителя дефектолога, на якій працювала ОСОБА_1 була скороченою.

29 жовтня 2015 року ОСОБА_1 попереджена завідуючою ясел-садка № 9 про те, що в зв'язку із внесенням змін до штатного розпису ясла-садка № 9 посада вчителя-дефектолога скорочується і вона підлягає можливому звільненню з 01 січня 2016 року за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, та їй повідомлено, що вакантної посади відповідно до її фаху в установі не має.

Наказом завідуючої ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області від 02 лютого 2016 року № 12 ОСОБА_1, вчителя-дефектолога звільнено з 02 лютого 2016 року у зв'язку зі скороченням штату, за відсутністю вакантних посад у закладі, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Наказом керівника ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області від 03 лютого 2016 року № 13 призупинено дію наказу № 12

від 02 лютого 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1» в частині дати звільнення, та вважати днем звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя-дефектолога день наступний за днем закриття листка непрацездатності.

У наказі завідуючої ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області від 09 лютого 2016 року № 14 «Про ОСОБА_1» вказано, що днем звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя-дефектолога вважати - 09 лютого 2016 року.

Відповідно до штатного розпису ясла-садка № 9 Сокальської міської ради Львівської області на 2015 рік в цьому закладі передбачені, крім іншого, посади: вчителя-дефектолога та вчителя-логопеда, а штатним розписом на 2016 рік посада вчителя-дефектолога не передбачена, таким чином відбулося скорочення штату працівників.

У період з 29 жовтня 2015 року по 09 лютого 2016 року у Сокальському ясла-садку № 9 були відсутніми вакантні посади, які у відповідності до частини третьої статті 49-2 КЗпП України мали б бути запропоновані ОСОБА_1 для зайняття, як особі, що попереджена про майбутнє звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці (лист завідувача Сокальського ясла-садка № 9 адвокату ОСОБА_7 № 9 від 14 березня 2016 року, довідки Сокальського ясла-садка № 9 від 31 березня 2016 року № 11, № 12 та № 28 від 12 серпня 2016 року (а. с. 42, 67-68, 116).

Посаду вчителя-логопеда займала ОСОБА_5 до 23 листопада

2015 року. З 01 березня 2012 року, на час перебування у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 (що повинна була тривати до 05 жовтня 2016 року) вказану посаду за строковим трудовим договором займала ОСОБА_6

23 листопада 2015 року, без виходу із відпустки по догляду за дитиною, за її заявою, ОСОБА_5 була звільнена із займаної посади у зв'язку із переведенням на посаду психолога Стрілківської школи-інтернату Львівської області (а. с. 107-115, 117).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Також згідно зі статтею 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами.

У випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, а у випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору.

У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до частини першої статті 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано вимоги закону, тому підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому правильно виходив з того, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Однак якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (зміст пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9

від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

У період повідомлення про скорочення працівника та до його звільнення

(з 29 жовтня 2015 року по 09 лютого 2016 року) на підприємстві не було вільних вакантних посад, які можна було запропонувати позивачу. Зважаючи на те, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог закону, у суду не було підстав для задоволення позову як в частині вимог про скасування оскаржуваних наказів, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так і в частині стягнення моральної шкоди, заподіяння якої позивач пов'язувала із незаконним її звільненням.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність судового рішення суду апеляційної інстанцій не впливають.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 лютого 2017 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта