РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/17208/18

Провадження № 2/643/1790/19

13.03.2019 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., за участю представника відповідача Сільченко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» про стягнення невиплаченої заробітної плати, інфляційних витрат, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 156 214,03 грн., що складається з суми невиплаченої заробітної плати (основного боргу) в розмірі 28 579,23 грн. (20% за престижність + нарахування на оздоровлення + 20 % за шкідливі умови праці), 37 850,35 грн. - інфляційних витрат нарахованих на прострочення виплат 20 % за престижність, 5 109,39 грн. - 3 % річних та 84 675,06 грн. суми середнього заробітку за час затримки розрахунку та 200 000,00грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що з 01.10.1989 року по 20.09.2017 року вона працювала на посаді практичний психолог відділення клінічної, соціальної та дитячої психіатрії Державної установи «Інститут неврології психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України». 20.09.2017 р. її було звільнено з посади практичного психолога згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років.

При проведенні розрахунку по заробітній платі, нею було встановлено, що протягом періоду трудового стажу з 23 березня 2011 року по 20.09.2017 року їй виплачувалася заробітна плата в розмірі посадового окладу без урахування надбавок встановлених Постановою КМУ №373 від 23.03.2017 року в редакції від 11.04.2014 року.

Таким чином, на думку позивача, відповідач в період трудового стажу з 01 вересня 2011 року по 20 вересня 2017 року не виплачував їй надбавку за престижність професії, передбаченої Постановою КМУ №373 від 23.03.2011 року.

Відповідно за період з 01.09.2011 року по 20.09.2017 року сума заробітних плат без надбавки у розмірі 20% становила 251 484 гривні 30 копійок. Таким чином, 20% від суми заробітної плати становить 50 296 гривень 86 копійки.

Позивач зверталась до керівництва роботодавця з вимогою здійснити повний розрахунок зі заборгованості по заробітній платі з урахуванням надбавки в розмірі 20% від заробітної плати за престижність професії.

04.10.2017 р. керівником відповідача була надана відповідь, якою повідомлено позивача про розрахунок та виплату їй заборгованості по заробітній платі в 10 денний термін за період з 01.09.2011 р. по 19.09.2017 р.

Однак, згідно відомостей з банківської виписки за період з 01.09.2017 р. по 28.02.2018 р., відповідачем здійснено виплати в якості зарахувань заробітної плати 30.10.2017 р. у розмірі 18 272,91 грн. та 27.12.2017 р. в розмірі 6887,48 грн., що свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем. Таким чином, відповідачем було погашено лише частину заборгованості по заробітній платі у розмірі 25 167,39 грн., водночас сума непогашеної заборгованості складає 25 129,47 грн..

Разом з цим, при перевірці правильності нарахування позивачу заробітної плати позивачем виявлено, що відповідачем були здійснені порушення постанови Кабінету Міністрів України « Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України « Про освіту», частини першої статті 25 Закону України « Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України « Про позашкільну освіту» від 31.01.2001 №7с, не здійснювалось нарахування допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки без урахування 25% за шкідливі умови праці за червень 2009 р., 2010 р., 2011 р., 2013 р. на загальну суму 1372.00 гр., а також, в порушення наказу МОЗ від 12.03.2008 р. №122 « Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.2000 №33, який погоджено у Міністерстві фінансів України 09.06.2008 р. - нарахування заробітної плати з урахуванням 20 % за шкідливі умови праці та надбавки за вислугу років, яка нараховувалась не на посадовий оклад, а на начислення за категорію, за період з 01.07.2008 р. - 31.12.2010 р. на суму 3 662,61 грн.

Такі недорахування в свою чергу призвели до зменшення розміру виплаченої позивачу заробітної плати, що в подальшому вплинуло на зменшення розміру нарахованої їй пенсії.

У зв'язку з виявленням вказаних недорахунків по заробітній платі, позивач заявами від 21.11.2017 р. та 31.01.2018 р. зверталася до відповідача з вимогами щодо здійснення перерахунків по заробітній платі з урахуванням зазначених вище вимог, однак жодної відповіді відповідач на вказані заяви не надав. Водночас, для отримання інформації по заробітній платі з розшифруванням всіх коефіцієнтів для здійснення перерахунку пенсії, позивач звертався до відповідача з заявою про надання позивачу відомостей по заробітній платі за період з 01.01.2008 р. по 20.09.2017 р. з розшифруванням всіх надбавок, доплат, податків та зборів, соціальних та/або страхових внесків та будь-яких інших начислень та відчислень зі заробітної плати, однак жодної відповіді на вказану заяву відповідач не надав.

Таким чином, заборгованість за виплату позивачу нарахувань на оздоровлення та 20 % за шкідливі умови праці становить 5034,61грн..

Проте, 26.04.2018 р. відповідачем здійснено зарахування на зарплатний банківський рахунок виплати по заробітній платі в розмірі 1584,85 грн. що також свідчить про визнання відповідачем заборгованості по виплаті заробітної плати.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням всіх проведених відповідачем часткових розрахунків становить 28 579,23 грн., (20% за престижність + нарахування на оздоровлення + 20 % за шкідливі умови праці - виплати здійснені відповідачем).

Беручи до уваги те, що відповідач виплачував заробітну плату не в повному розмірі, починаючи з 01.09.2011 року до 20.09.2017 року та враховуючи положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації інфляційних, яка належить позивачу до виплати складає 37 782,78 грн. Водночас, позивач вказує, що нарахування інфляційних здійснюється позивачем на частину заборгованості по виплаті суми у розмірі 20% за престижність професії в період з 01.09.2011 р. по 20.09.2017 р.

На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 84675,06 грн.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведені позовні вимоги стягненню з відповідача підлягають 174477,27 грн., які складаються з суми не виплаченої заробітної плати (основного боргу) в розмірі 28579,23 грн. (20% за престижність + нарахування на оздоровлення + 20 % за шкідливі умови праці), 37 850,35 грн. - інфляційних витрат нарахованих на прострочення виплат 20 % за престижність, 5 109,39 грн. - 3 % річних та 84675,06 грн. суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім цього, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Позивач повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Зважаючи на економічний стан країни, знецінення національної валюти, це було досить важко. Позивач внаслідок незаконних дій відповідача зазнала душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. У зв'язку із чим, позивач оцінює нанесену їй моральну шкоду в розмірі 200 000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та надав відзив на позов.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, приєднані до матеріалів справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 з 01.10.1989 року по 20.09.2017 року працювала на посаді практичний психолог відділення клінічної, соціальної та дитячої психіатрії Державної установи «Інститут неврології психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України», 20.09.2017 р. позивача було звільнено з посади практичного психолога відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою. (а.с.13-15)

Відповідно до п. 1.3. Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2005 р. № 308/519 оплата праці керівників, фахівців, технічних службовців і робітників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, що не передбачені цими Умовами (педагогічних працівників, працівників культури, сільського господарства них), здійснюється відповідно до умов оплати праці аналогічних категорій працівників відповідних галузей бюджетної сфери.

Такі правила передбачені Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 р. №102 та наказом МОН України від 26.09.2005 р. № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ».

Закон України від 23.05.1991 р. № 1060-ХІІ «Про освіту» (втратив силу 27.09.2017 р. у зв'язку з прийняттям Закону України від 05.09.2017 р. № 2145-VІІІ «Про освіту») у ст. 21 встановлював, що у системі освіти діє державна психологічна служба. Психологічне забезпечення навчально-виховного процесу в навчальних закладах здійснюють практичні психологи. За своїм статусом практичні психологи належать до педагогічних працівників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 р. № 373 «Про встановлення педагогічним працівникам дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладів, вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, інших установ і закладів незалежно від їхнього підпорядкування» було встановлено надбавку в розмірі 20 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Надбавка встановлюється на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 р. № 88 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2011 р. № 373» було визначено, що розмір надбавки мав встановлюватися у граничному розмірі 20 % відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Розмір надбавки встановлюється керівником закладу (установи) у межах фонду оплати праці. Надбавка встановлюється на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником.

У листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 25.05.2011 р. №1/9-385 «Щодо постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2011 р. №373» зазначено, що надбавка встановлюватиметься до посадового окладу (ставки заробітної плати, у тому числі годинної), визначених з урахуванням підвищень, передбачених нормативно-правовими актами з оплати праці. Надбавка встановлюватиметься незалежно від установлених за іншими нормативно-правовими актами надбавок і доплат. Якщо педагогічний працівник виконує роботу обсягом менше або більше норми, передбаченою ставкою заробітної плати, абсолютний розмір надбавки відповідно зменшуватиметься або збільшуватиметься пропорційно навантаженню (обсягу роботи).

Надбавка встановлюватиметься педагогічним працівникам як за основною посадою, так і за сумісництвом. Також надбавка встановлюватиметься на весь обсяг навчального навантаження, що виконується працівником.

З розрахунків позивача вбачається, що він здійснив нарахування надбавки не на посадовий оклад, як це передбачено п. 1 Постанови № 373, а на всю суму нарахованої заробітної плати. У розрахунку позовних вимог щодо надбавки за престижність професії позивач здійснює нарахування 20 % на весь розмір заробітної плати, а не на посадовий оклад, як це передбачено Постановою № 373.

За розрахунками позивача сума надбавки відповідно до Постанови № 373 становить 50 296, 86 грн.

Проте вірний розрахунок суми надбавки з врахуванням підвищення посадового окладу за шкідливі умови відповідно до Постанови № 373 складає 27 857.01 грн.

Таким чином, позивач необгрунтовано нарахував надбавку за престижність у розмірі 22 438,85 грн.

Листом від 04.10.2017 р. № 492 відповідач повідомив позивача про видання наказу №222 про розрахунок і виплату заборгованості за період з 01.09.2011 р. по 19.09.2017 р.

У жовтні 2017 р. відповідач нарахував позивачеві 22 318,60 грн. надбавки за престижність за 2011 - 2017 р., що підтверджується розрахунковим листом. (а.с.89) Зазначені кошти виплачено позивачу 30.10.2017 р., про що свідчить відомість нарахування коштів.(а.с.90-92)

У грудні 2017 р. відповідач донарахував позивачеві 5 621,38 грн. надбавки за престижність за 2011 - 2017 р., що підтверджується розрахунковим листом.(а.с.93) Зазначені кошти виплачено позивачу 27.12.2017 р., про що свідчить відомість нарахування коштів.(а.с.94-96)

Таким чином позивачу було нараховано та виплачено надбавку за престижність у розмірі 27 939,98 грн., у зв'язку із чим, суд вважає, що на момент звернення позивача до суду відповідач повністю виплатив позивачу надбавку за престижність

В своєму позові позивач зазначає про порушення відповідачем постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 р. № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту», оскільки відповідач не здійснював нарахування допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки без урахування 25 % за шкідливі умови праці за червень 2009 р., 2010 р., 2013 р. на суму 1372,00 грн.

Проте з наданих відповідачем доказів вбачається, що у квітні 2018 р. відповідач донарахував позивачу 1372,00 грн. допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки без урахування 25 % за шкідливі умови праці за червень 2009 р., 2010 р., 2011 р., 2013 р., що підтверджується розрахунковим листом. (а.с.97) Зазначені кошти було виплачено позивачу 26.06.2018 р., що підтверджується відомостями нарахування заробітної плати. (а.с.98)

Позивач в своєму позові також зазначає про порушення відповідачем Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 12.03.2008 р. № 122 «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.2000 № 33», оскільки відповідач нараховував заробітну плату з урахуванням 20 % за шкідливі умови праці та надбавки за вислугу років, яка нараховувалася не на посадовий оклад, а на нарахування за категорію за період з 01.07.2008 р. по 31.12.2010 р. на суму 3 662,61 грн.

Відповідач заперечує проти існування такої заборгованості та посилається на те, що у серпні 2010 р. фінансово-господарську діяльність відповідача було перевірено КРУ в Харківській області. За період з 01.01.2009 р. по 01.09.2010 р. за актом ревізії КРУ в Харківській області було виявлено недоврахування педагогічним працівникам надбавки за стаж педагогічної роботи без урахування підвищення посадового окладу. З цього приводу на адресу начальника КРУ в Харківській області було складено відповідну довідку. (а.с. 99)

На користь позивача було нараховано і виплачено у вересні 2010 р. 309,24 грн. та 394,11 грн., про що свідчить розрахунковий лист. (а.с.100)

Відповідач донарахував на користь позивача надбавку за педагогічний стаж за період з 01.07.2008 р. по 31.12.2008 р. у сумі 2054,29 грн., а також з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. у сумі 987,82 грн. Загальна сума складає 3042.11 грн., що підтверджується розрахунковим листом. (а.с.93) Зазначені кошти позивачу було сплачено 27.12.2017 р., що підтверджується відмостями нарахування заробітної плати. (а.с.94)

Таким чином відповідач фактично нарахував і сплатив позивачу 3745,46 грн. надбавки за педагогічний стаж за період з 01.07.2008 р. по 01.09.2010 р.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок такої компенсації встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

Позивач в своєму позові наводить суму розрахованої компенсації, яка складає 37 782,78 грн.

Суд не може погодитись з розрахунком позивача, так як позивач помилково нараховував 20 % надбавки на всю суму заробітної плати, а не на посадовий оклад, що встановлено п. 1 Постанови КМУ № 373.

Крім того, позивач не врахував, що заборгованість з надбавки за престижність фактично була погашена 27.12.2017 р., а заборгованість по надбавці за педагогічний стаж і з виплати матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки була сплачена 26.04.2018 р.

Відповідачем надано суду контррозрахунок суми компенсації втрати заробітку, ця сума складає 20 408,26 грн. (а.с.101-106). Суд, з урахуванням встановлених обставин і наданих доказів, перевірив розрахунок відповідача, і вважає його вірним.

У зв'язку із чим, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати частково, а саме у розмірі 20 408,24 грн.

Позивач в своєму позові також просить нарахувати на суму заборгованості по заробітній платі 3 % річних посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц. Ця сума на думку позивача становить 5109,39 грн.

Відповідно до ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством.

Таким чином, оскільки спеціальним законодавством урегульовано питання компенсації працівникові втрат заробітної плати від знецінення, положення ч. 2 ст. 625 України в частині нарахування 3 % річних не можуть бути застосовані.

Ця позиція підтверджується також положеннями п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.05.2014 р. про справі № 6-43цс14.

Позивач в своєму позові також зазначає, що під час звільнення з роботи відповідач не у повному обсязі здійснив розрахунок, у зв'язку із чим просить сплати їй середній заробіток за затримку розрахунку у розмірі 84 675,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13

«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

Судом встановлено, що позивач була звільнена з роботи 20.09.2017 р.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організацїї менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Проте суд не може погодитись з розрахунками наданими позивачем так як протягом липня 2017 р. позивач не відпрацювала жодного дня, оскільки перебувала у щорічній оплачуваній відпустці 31 календарний день. Тому з урахуванням абз. 2 п. 4 Порядку № 100 сума за липень місяць виключається з розрахунку, оскільки це є середній заробіток за час щорічної відпустки.

Протягом серпня 2017 р. позивачем було відпрацьовано 3 робочі дні. Решту складають: щорічна відпустка - 3 календарні дні, перебування на лікарняному - 15 календарних днів, відпустка без збереження заробітної плати - 5 календарних днів, вихідні - 4 календарні

дні, святкові - 1 календарний день.

Тобто з урахуванням вимог п. 4, 5, 8 Порядку № 100 до розрахунку середнього заробітку

приймається лише заробітна плата за 3 робочі дні, що складає 760, 14 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата складає 760,14 / 3 = 253,38 грн.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2017 р. по 26.04.2018 р. має визначатися з урахуванням того, що за цей час у відповідача було 150 робочих днів, що підтверджується розрахунками нормами тривалості робочого часу. (а.с.107,108)

Тобто сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає

38 007,00 грн. (253.38 грн. * 150 р.д.)

Позивач в своєму позові також просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 200 000 грн., посилаючись на те, що внаслідок дій відповідача, щодо нарахування та виплати заробітної плати, у позивача виникли труднощі при призначенні пенсії

Проте, як вбачається з наданих позивачем постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2017 р. по справі № 643/14679/17 та постанови Харківського апеляційного адмістративного суду від 28.02.2018 р. по справі № 643/14679/17 в межах судового розгляду у зазначених справах не було встановлено протиправних дій з боку відповідача. Предметом судового розгляду були дії та бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова.

У зв'язку із чим, суд вважає за необхідне в даній вимозі позивача відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати від сплати яких позивача звільнено пропорційно до задоволених вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_2 20 408,26 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати та 38 007,00 грн. суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

В задоволенні іншої частини відмовити.

Стягнути з Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з Державної установи «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України» на користь ОСОБА_2 понесені неї судові витрати у розмірі 2 277 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія та номер паспорту НОМЕР_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач: Державна установа «Інститут неврології, психіатрії та наркології Національної академії медичних наук України», , 61068, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 46.

Суддя: Я.М. Горбунова