ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/6236/19

провадження № 22-ц/4809/1758/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Бордіян Сергій Володимирович,

відповідач - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області,

представники відповідача - начальник установи Нестройний Олександр Олексійович, за довіреністю - Лаврусенко Олександра Сергіївна,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2019 року у складі судді Мохонько В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіального медичного об`єднання МВС України по Кіровоградській області» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Територіального медичного об`єднання МВС України по Кіровоградській області» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що був прийнятий на посаду голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області». 13 червня 2019 року після сварки з начальником установи ОСОБА_2 написав заяву про звільнення за угодою сторін з 01 серпня 2019 року. Потім, перебуваючи на лікарняному вирішив, що вчинив неправильно та написав заяву про те, щоб його заяву від 13 червня 2019 року вважали недійсною та попередив начальника установи, що після лікарняного вийде на роботу. Однак, незважаючи на ці обставини, наказом за № 89-к/тр від 23 липня 2019 року його звільнено з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії -лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області з 01 серпня 2019 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. З наказом його ніхто не ознайомив, копію наказу та трудову книжку не видав, розрахунок не було проведено. Про своє звільнення дізнався з листа начальника установи, який отримав 05 серпня 2019 року. Вважає наказ про звільнення та звільнення незаконними.

З урахуванням уточнень до позову, просив суд визнати наказ № 89-к/тр від 23 липня 2019 року про його звільнення незаконним та скасувати, поновити на посаді голови медичної військово-лікарської комісії - лікаря ДУ «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Кіровоградській област"і та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу ( а.с. 1, 71).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним і скасовано наказ Державної установи «Територіального медичного об`єднання МВС України по Кіровоградській області» від 23 липня 2019 року №89-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря Державної установи «Територіальне медичне обєднання МВС України по Кіровоградській області". Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» з 02 серпня 2019 року.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 - 17 486,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 серпня 2019 року по 11 жовтня 2019 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині про поновлення на роботі та в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з відповідача на користь держави 1 536,80 грн. судового збору.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими. Звільнення ОСОБА_1 в період тимчасової непрацездатності, не можна вважати законним та таким, що узгоджується з вимогами п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 78-82).

В апеляційній скарзі Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивач власноручно написав та особисто подав заяву про звільнення 13 червня 2019 року за угодою сторін з 01 серпня 2019 року. Вказана заява прийнята та передана для підготовки відповідного наказу. Звільнення погоджено з Управлінням охорони здоров`я та реабілітації МВС України. Отже анулювати домовленість про звільнення за угодою сторін, можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Суд першої інстанції не врахував, що 24 липня 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання недійсною заяви від 13 червня 2019 року, проте начальник установи не надав згоду на анулювання домовленості про звільнення позивача за угодою сторін. Крім того, така заява надійшла вже після видання наказу про звільнення позивача. Звільнення працівника за угодою сторін у період тимчасової непрацездатності або відпустки чинним законодавством не заборонено (а.с. 84-88).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач та його представник просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначають, що працівник може анулювати (відкликати) свою заяву про звільнення за угодою сторін. У цьому разі роботодавець не має права звільнити працівника саме за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Суд враховуючи відсутність згоди позивача на звільнення, прийняв обґрунтоване рішення про поновлення його на роботі ( а.с.113-114).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 21 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 26 листопада 2019 року ( а.с.105, 111).

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Частиною 13 ст.7 ЦПК України визначено, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач працював на посаді голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікарем Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області».

13 червня 2019 року він подав на ім?я начальника ДУ «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Кіровоградській області» заяву про звільнення його з посади 01 серпня 2019 року за угодою сторін.

На вказаній заяві в цей же день начальником накладено резолюцію «В наказ» (а.с.24).

З 18 червня 2018 року по 27 червня 2019 року та з 16 липня 2019 року по 05 серпня 2019 року позивач перебував на лікарняному (а.с.6,7).

01 липня 2019 року питання звільнення ОСОБА_1 з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря Державної установи «Територіальне медичне об?єднання» МВС України по Кіровоградській області» за угодою сторін, погоджено Управлінням охорони здоров?я та реабілітації МВС України (а.с.25).

24 липня 2019 року ОСОБА_1 подав начальнику установи письмову заяву з проханням його заяву від 13 червня 2019 року про звільнення з посади голови ВЛК з 01 серпня 2019 року за угодою сторін вважати недійсною (а.с.5).

Наказом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» від 23 липня 2019 року № 89-к/тр звільнено ОСОБА_1 голову медичної (війського-лікарської) комісії - лікаря, 01 серпня 2019 року за угодою сторін на підставі пункту1 статті 36 КЗпП України (а.с.26).

Про звільнення 01 серпня 2019 року повідомлено позивача листом начальника установи, направлено йому витяг з наказу про звільнення та запропоновано прибути для отримання трудової книжки, надати лікарняний для оплати (а.с.27,28). Вказаний лист-повідомлення про звільнення позивач отримав 05 серпня 2019 року (а.с.28).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач повідомив роботодавця про перебування на лікарняному та надав заяву про відкликання заяви про звільнення, тому не можна вважати його звільнення законним та таким, що узгоджується з вимогами п.1 ст.36 КЗпП України.

Проте, такі висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи та до таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Передбачена п.1 ст.36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника і з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц, провадження № 61-14807св18, у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 липня 2019 року у справі № 686/22102/18, провадження № 61-10958св19.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як свідчать матеріали справи, позивач подав письмову заяву від 13 червня 2019 року про звільнення його з посади 01 серпня 2019 року за угодою сторін.

Державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» в установленому порядку погодило вказане звільнення з Управлінням охорони здоров?я та реабілітації МВС України та 23 липня 2019 року видано наказ № 89-к/тр про звільнення ОСОБА_1 01 серпня 2019 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Заява ОСОБА_1 від 24 липня 2019 року за вх..№ 517 з проханням його заяву від 13 червня 2019 року про звільнення за згодою сторін вважати недійсною, надійшла до ДУ "Територіальне медичне об?єднання МВС України по Кіровоградській області» вже після видання наказу про його звільнення.

Докази того, що сторони досягли згоди про анулювання за взаємною згодою домовленості роботодавця і працівника про звільнення за угодою сторін 01 серпня 2019 року, в матеріалах справи відсутні.

Безпідставним та таким, що не грунтується на нормах матеріального права, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, є висновок суду про незаконне звільнення позивача в період його перебування на лікарняному.

Звільнення працівника за угодою сторін у період тимчасової непрацездатності або відпустки (п.1 ст.36 КЗпП України) не заборонено.

Така заборона передбачена ч.3 ст.40 КЗпП України лише у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

За таких обставин обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції про незаконність наказу про звільнення та звільнення позивача з займаної посади, а також про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за ас вимушеного прогулу.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України у разі залишення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем у розмірі 2305 грн.20 коп. за перегляд рішення в апеляційному порядку, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» задовольнити.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2019 року.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Територіального медичного об`єднання МВС України по Кіровоградській області» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Судовий збір у розмірі 2305 гривень 20 копійок, сплачений Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» за подання апеляційної скарги на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2019 року у цивільній справі № 404/6236/19 (провадження № 22-ц/4809/1758/19) за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко