ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12828/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1452/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 лютого 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

дата складання повного тексту ухвали: 07 жовтня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту №935/6-051 від 03 березня 2007 року та скасування даного заочного рішення, а справу призначити до розгляду в загальному порядку.

Також ОСОБА_1 було подано заяву про поновлення пропущеного з поважної причини строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заявником зазначено, що його представником копію заочного рішення суду було отримано 24 червня 2019 року, однак, фактично він передав дане рішення ОСОБА_1 лише 29 липня 2019 року, оскільки виїхав за межі України і заявник не мав можливості отримати заочне рішення. Тому ОСОБА_1 вважає, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення було пропущено з поважної причини.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Суд першої інстанції виходив з того, що ані відповідач, ані його представник - адвокат Сергієнко А.М., який брав особисту участь в розгляді заяви, не надали суду належні докази на підтвердження перебування за межами України і таким чином не підтвердили поважність пропуску відповідачем встановленого ч.3 ст.284 ЦПК України процесуального строку подання заяви про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що хоча представник відповідача й отримав копію заочного рішення 24 червня 2019 року, однак, у встановлений законом 20-денний строк заяву про перегляд заочного рішення своєчасно не було подано у зв`язку з тим, що представник відповідача виїхав за межі України і тому не встиг своєчасно передати ОСОБА_1 копію заочного рішення. 07 жовтня 2019 року під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача не мав можливості надати суду докази поважності пропуску подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки не мав при собі свого закордонного паспорту, який би підтвердив його доводи щодо поважності причин пропуску заяви про перегляд заочного рішення.

Особа, яка подає апеляційну скаргу вказує, що отримавши 24 червня 2019 року копію рішення, представник відповідача вибув за межі України 13 липня 2019 року і прибув до України 22 липня 2019 року, не передавши відповідачу копію заочного рішення, що позбавило останнього можливості своєчасно звернутися до суду із заявою.

Також ОСОБА_1 зазначає, що надання суду апеляційної інстанції доказів поважності причин пропуску подання заяви про перегляд заочного рішення надасть можливість відповідачу надати суду докази по суті справи про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору та відновить його права з цього приводу.

Від представника АТ «Альфа-Банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» надійшли письмові пояснення, за якими сторона позивача звертає увагу, що в матеріалах даної справи наявні беззаперечні докази щодо своєчасного та належного направлення відповідачу відповідної кореспонденції щодо провадження у даній справі. Вказує, що представник відповідача є практикуючим адвокатом, а тому обізнаний про наслідки пропуску учасником справи процесуального строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим, неможливо вважати наведені відповідачем підстави про поважність причини пропуску строку звернення ним до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень.

За змістом п.13 Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.228 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення по справі) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення ухвалено 15 лютого 2016 року. Порядок і строки оскарження рішення суду були визначені ЦПК України в редакції 2004 року.

Після ухвалення даного рішення, в той же день, його копія була направлена на адресу ОСОБА_1 (а.с.39), проте конверт було повернуто на адресу суду у зв`язку з його неврученням за закінченням терміну зберігання (а.с.41).

Також вбачається, що від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності (а.с.46) 30 травня 2016 року надійшла заява про видачу копії рішення суду в даній справі. В заяві представник зазначає, що 26 травня 2016 року ОСОБА_1 стало відомо, що судом по справі №750/12828/15-ц було стягнуто з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 34356,34 доларів США, 237093 грн. 35 коп. та 15827 грн. 60 коп. (а.с.45). З довідкового листа до справи вбачається, що ОСОБА_2 отримала копію судового рішення 09 червня 2016 року.

Повторно, вже 09 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко А.М., який діє на підставі ордеру та договору, звернувся до суду з заявою про видачу або направлення поштою копії заочного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 лютого 2016 року (а.с.47-51). Заява зареєстрована судом 12 червня 2019 року.

Копію заочного рішення було направлено на адресу Сергієнка А.М. 19 червня 2019 року та отримана ним особисто 24 червня 2019 року (а.с.52, 53).

Проте з заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся лише 08 серпня 2019 року (а.с.63).

Мотивуючи заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що хоча його представник і отримав копію рішення 24 червня 2019 року, проте виїхав за межі України та фактично передав копію рішення лише 29 липня 2019 року.

На підтвердження даних мотивів апеляційному суду ОСОБА_1 надав копію закордонного паспорту Сергієнка А.М. з якого вбачається, що представник вибув за межі України лише 13 липня 2019 року та повернувся 22 липня 2019 року.

Інших доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення ні від ОСОБА_1 , ні від його представника - адвоката Сергієнка А.М. суду надано не було.

Проте, дослідивши надані докази апеляційним судом встановлено, що з 24 червня 2019 року (дата отримання копії рішення суду) до 13 липня 2019 року (час виїзду представника за межі України) пройшло достатньо часу (дев`ятнадцять днів) для надання довірителю копії рішення та вчасного подання заяви про перегляд заочного рішення в десятиденний строк, як визначено ЦПК України в редакції 2004 року.

Враховуючи викладене, а також те, що представник відповідача ОСОБА_2 отримала копію судового рішення ще 09 червня 2016 року, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення стоку звернення відповідачем із заявою про перегляд заочного рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria»).

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції констатував ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» (№ 32053/13, § 46). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-X).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, § 42)).

Доводи апеляційної скарги, що хоча представник відповідача й отримав копію заочного рішення 24 червня 2019 року, однак, у встановлений законом 20-денний строк заяву про перегляд заочного рішення своєчасно не було подано у зв`язку з тим, що представник відповідача виїхав за межі України і тому не встиг своєчасно передати ОСОБА_1 копію заочного рішення не заслуговують на увагу. Дана обставина перевірена апеляційним судом та зроблені відповідні висновки про безпідставність посилань ОСОБА_1 , адже у сторони відповідача було достатньо часу для вчасного подання заяви про перегляд заочного рішення, а його представник - адвокат Сергієнко А.М. вибув за межі України вже після закінчення даного строку.

Помилковим є посилання ОСОБА_1 і на 20-денний строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Так, дійсно, згідно з положеннями ст.284 ЦПК України, який діє на даний час, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Проте, сторона відповідача не звернула увагу на ту обставину, що заочне рішення ухвалено в 2016 році в той час, як діяв ЦПК України в редакції 2004 року та даними нормами процесуального законодавства визначений інший порядок перегляд заочного рішення, який зазначений вище.

Посилання особи, яка подає апеляційну скаргу на те, що 07 жовтня 2019 року під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача не мав можливості надати суду докази поважності пропуску подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки не мав при собі свого закордонного паспорту, не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки, як зазначено вище, даний доказ не підтверджує поважність причин пропуску заяви про перегляд заочного рішення, при цьому апеляційний суд враховує, що представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 отримала копію рішення ще в 2016 році.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд першої інстанцій, врахувавши практику Європейського суду з прав людини, а також обставини обізнаності відповідача та його представника про ухвалене у справі заочне рішення, отримання копії заочного рішення у справі, відсутність доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасне подання заяви при перегляд заочного рішення, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Заперечення представника ПАТ «Альфа-Банк», викладені у відзиві на апеляційну скаргу є слушними і такими, що судом апеляційної інстанції приймаються у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, що передбачені ст.379 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року

Головуючий: Судді: