справа № 633/5/19
номер провадження 2/633/45/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Смирнова В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ріпа І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги, Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 633/5/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки - ОСОБА_1 (дата народження: 31.07.1951) на свою користь заборгованість за кредитним договором № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року у розмірі 117 000 гривень 00 копійок, яка складається з наступного: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 52 875 гривень 88 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 840 гривень 00 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 63 284 гривень 12 копійок. Судові витрати у розмірі 1 762 гривень 00 копійок.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконала не в повному обсязі, у зв'язку з чим, виникла заборгованість у наведеному вище розмірі, яку вона в добровільному порядку погашати не бажає.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачкою у встановлені судом строки, через канцелярію суду надано письмовий відзив на позов, в якому остання позовні вимоги вважає необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідачка стверджує, що за кредитним договором № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року, укладеним між нею та АТ КБ «Приватбанк», її зобов'язання виконані повністю. Однак, в неї не збереглися квитанції про сплату коштів по кредиту, так як сплинуло майже 10 років. В зв'язку з чим, нею 29 січня 2019 року було направлено запит про надання виписки погашення по кредиту до відділу кредитування АТ КБ «Приватбанк» в м. Дніпро. Разом з тим, наполягає, що після закінчення виплат за кредитним договором в березні 2009 року їй жодного разу не надходив лист чи повідомлення з банку про заборгованість. При цьому вказує, що позивач доказів щодо направлення їй повідомлень про заборгованість до суду не надав. Водночас зазначає, що про рішення Печенізького районного суду Харківської області від 24.07.2008 року щодо стягнення з неї заборгованості в сумі 6 674 гривень 02 копійок, вона вперше дізналася, коли отримала копію позовної заяви по справі № 633/5/19, а саме 18.01.2019 року. Також стверджує, що за весь період з 2008 року по сьогоднішній день, до неї представники банку та органи примусового стягнення не зверталися з приводу погашення боргу, жодних листів, повідомлень їй не надсилали. Тому, вона вважала і вважає, що розрахувалась з АТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року повністю. Окрім того, наполягала, що згідно підпункту 6.3. пункту 6 кредитного договору № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року припинення дії цього договору здійснюється згідно діючого законодавства України, тобто діє загальний строк позовної давності тривалістю у три роки відповідно до статті 257 ЦК України. Крім того зазначала, що згідно пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення штрафу, пені, які є предметом позову до неї позивача. При цьому вказувала, що договір про збільшення позовної давності між нею та АТ КБ «Приватбанк» не укладався, тобто строки позовної давності по кредитному договору не збільшувалися. Таким чином, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України строк дії кредитного договору № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року сплинув в березні 2009 року, коли нею була здійснена остання транзакція по ньому. Виходячи з викладеного, вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності (а.с. 27).

Представник позивача в установлені судом строки надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що обставини, на які відповідачка посилається в заяві не відповідають дійсності, оскільки при укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, з огляду на зазначене стверджував, що відповідачка - ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим 12.03.2007 року між нею та банком було укладено кредитний договір № HAYWSE00000263, згідно якого отримала кредит у розмірі 7 000, 00 грн. на термін до 10.03.2009 року. Крім того, зазначав, що підписавши договір, відповідачка приєдналася до запропонованих банком Умов надання кредиту, що підтверджується її особистим підписом. Таким чином, між позичальником і кредитором був укладений договір у письмовій формі, який чинному законодавству України не суперечить. Щодо обов'язку відповідачки самостійно знайомитися зі станом свого рахунку зазначав наступне. Так вказував, що при укладанні договору вся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору. Разом з тим, для зручності клієнтів у Приватбанку організована: * цілодобова служба клієнтської підтримки НОМЕР_1; * цілодобовий онлайн чат, розміщений на сайті www.privatbank.ua; Інтернет-банк Приват24 www.privat24.ua; термінали самообслуговування, адреси розміщення яких можна подивитися на сайті www.privatbank.ua; Смс-канал-послугу MobaileBanking. Також стверджував, що при необхідності отримання інформації (у тому числі виписок, довідок про розмір заборгованості та інше), клієнти ПАТ КБ «Приватбанк» мають можливість ознайомитися з нею в обслуговуючому відділенні ПАТ КБ «Приватбанк». Разом з тим наполягав, що умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов'язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, саме тому заперечення відповідача в частині не знання наявності та суми заборгованості являється необґрунтованим. Щодо наданого банком розрахунку заборгованості зауважував, що на підтвердження суми розрахунку заборгованості до суду разом з відповіддю на відзив надано виписку з карткового розрахунку, яка є належним та допустимим доказом по справі, оскільки містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Стосовно строку дії кредитного договору зазначав, що згідно ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору і як видно з розрахунку заборгованості, порушення умов договору з повернення кредитних коштів, сплати відсотків стороною, мало місце ще до настання дати останніх щомісячних платежів. Крім того, відповідно до ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, датою 10.03.2010 року визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту у встановленому розмірі та строки, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов'язань за кредитним договором № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року та припинення зобов'язань в цілому. Таким чином, аналізуючи умови кредитного договору визначені сторонами та зміст зазначених правових обґрунтувань вважає кредитний договір чинним. Водночас позивач наполягає, що згідно пункту 6.1. даний договір діє в обсязі наданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за договором. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Прохав позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати (а.с. 33-35).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, причини не явки суду не відомі.

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні (а.с. 42).

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд проводить розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу звукозаписувальною технікою.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011 року керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

12.03.2007 року ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач) звернулася до АТ КБ «Приватбанк» (далі за текстом - позивач, Банк) з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим між нею та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитно-заставний договір № HAYWSE00000263, згідно якого відповідач отримала терміновий кредит шляхом видачі грошових коштів через касу на термін з 12 березня 2007 року по 10 березня 2009 року включно, в розмірі 7 000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,00 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,001 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 4.10 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. кредитного договору (а.с. 8, 10 - зворотній бік).Тобто, сторонами при укладанні договору були дотримані усі істотні умови.

Водночас, матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачкою факту підписання кредитного договору.

Таким чином, при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Окрім того, позивачем також надано суду виписку за період з 07.03.2007 року по 07.02.2019 рік із зазначенням рахунку НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_1, де чітко прослідковується, що відповідачка часткового сплачувала заборгованість за наданим кредитом та погашала нараховану пеню за кредитом шляхом внесення грошових коштів на рахунок (а.с. 37-39).

При цьому, суд зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.2012 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені, зокрема, виписки банків.

Отже, оскільки банк надав відповідачці кошти шляхом видачі їх через касу банку та відповідачка частково погашала заборгованість за наданим кредитом, що підтверджується випискою, суд дійшов висновку, що укладений 12.03.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою кредитно-заставний договір № HAYWSE00000263 чинному законодавству України не суперечить.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Судом встановлено, що на виконання вимог статті 1054 ЦК України 12.03.2007 року позивач надав відповідачці грошові кошти у розмірі 7 000 гривень 00 копійок на термін до 10.03.2009 року (а.с. 8, 10 -зворотній бік).

Проте, відповідачка взяті зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року, за нею станом на 06.11.2018 року мається заборгованість в розмірі 220 339 гривень 58 копійок, що складається: з заборгованості за основним зобов'язанням (тіло кредиту) у розмірі 4 972 гривень 88 копійок; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 53 884 гривень 58 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 1 365 гривень 00 копійок; заборгованість за пенею у розмірі 160 117 гривень 12 копійок. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена судовим наказом Печенізького районного суду Харківської області від 24.07.2008 року з відповідача - ОСОБА_1 на користь позивача - АТ КБ «Приватбанк», яка складала 6 674 гривні 02 копійки, з яких: 4 972 гривні 88 копійок - заборгованість за кредитом; 1 008 гривень 70 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 525 гривень 00 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом; 167 гривень 44 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором), різниця становить 213 665 гривень 56 копійок. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 117 000 гривень 00 копійок, яка складається з наступного: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 52 875 гривень 88 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 840 гривень 00 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 63 284 гривень 12 копійок (а.с. 6-7).

Факт наявності заборгованості відповідачкою заперечується. Разом з тим, відповідачкою не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту виконання зобов'язань за даним кредитом в повному обсязі.

Відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищезазначене, як вбачається з пунктів 3.1.1., 3.1.2. кредитно-заставного договору № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року (далі за текстом- кредитний договір), банк зобов'язувався надати кредит шляхом та в межах суми, встановленої п. 8.1. даного договору, а також з метою надання та обслуговування кредиту: відкрити рахунок, указаний в п. 8.2. даного договору та здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту (а.с. 8).

Водночас, згідно п.п. 3.3.1. кредитного договору встановлено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміни курсу долара США до гривні більш ніж на 10 % в порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленої НБУ на момент укладання даного договору; зміни облікової ставки НБУ зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитам банків України згідно валюти (по статистиці НБУ). При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки протягом 7 днів з дати вступу в законну силу зміненої відсоткової ставки (а.с. 8 - зворотній бік).

Разом з тим, п.п. 3.2.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитом у відповідності з п.п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 4.1., 4.2., 8.1. даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту (а.с. 8).

Так, згідно п.п. 4.1. кредитного договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісячно в Період сплати сплачує відсотки в розмірі, вказаному в п.8.1. даного договору (а.с. 9 - зворотній бік).

Згідно з пунктом 8.1 кредитного договору періодом сплати відсотки за користування кредитом є період з «07» по «11» число кожного місяця. При цьому погашення заборгованості по цьому договору (крім винагороди, яка виплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісячно в Період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані згідно п.п. 4.1., 4.2., 4.4. та винагороду розраховану згідно з п.п. 3.2.3., 8.1. даного договору. Погашення кредиту здійснюється в строки згідно Графіку погашення кредиту (а.с. 10- зворотній бік).

Також згідно з п.п. 3.2.2 та 3.2.3. договору встановлено, обов'язок позичальника сплачувати банку винагороду, згідно п.п. 7.2 та 8.1. даного договору, а також погашення кредиту провести в порядку, розмірах та строках, передбачених п.п. 3.3.3., 8.1. даного договору (а.с. 8).

При цьому, відповідно до п.п. 4.4. кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховується на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів на рік. Відсотки розраховуються щомісячно, за період з першої дати попереднього періоду сплати на дату, що передує першому дню поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не береться. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту (а.с. 9 - зворотній бік).

Окрім того, при непогашенні кредиту в строки, встановлені п.п. 3.3.3., 8.1. даного договору, вважається що заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту є простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків здійснюється згідно п. 4.2. даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по кредитному договору не проводиться (згідно п.п. 4.7. кредитного договору, а.с. 9 - зворотній бік).

У разі порушення позичальником любого із зобов'язань, передбачених п.п. 3.2.2, 3.2.3 даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (а.с. 9 - зворотній бік).

Водночас, згідно п.п. 6.1. кредитного договору встановлено, що даний договір в частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.п. 8.1. вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальнику розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в розмірах вказаних в п.п. 8.1. сум, та діє в об'ємі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору (а.с. 9 - зворотній бік).

У свою чергу, відповідно до п. 3.2.9. кредитного договору позичальник зобов'язувалася повністю повернути кредит до дати, вказаної в п. 8.1. даного договору (а.с. 8).

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 06.11.2018 рік за відповідачкою мається заборгованість у загальному розмірі 117 000 гривень 00 копійок, яка складається з наступного: заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 52 875 гривень 88 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 840 гривень 00 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 63 284 гривень 12 копійок.

Водночас, суд вважає заяву відповідачки щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, заборгованості по комісії за користування кредитом та пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частина 1, 3 статті 264 ЦК України).

Судом встановлено і не спростовано відповідачем, що останній платіж відповідачка здійснила 30.01.2008 року, згідно виписки наданою позивачем по кредитному договору № HAYWSE00000263 від 12.03.2007 року.

Разом з тим, судом також встановлено, що внаслідок невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору, судовим наказом Печенізького районного суду Харківської області від 24 липня 2008 року (справа № 2-Н-20/08 р.), який набрав законної сили 14.08.2008 року, стягнуто з останньої на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму боргу у розмірі 6 674 гривень 02 копійок.

За змістом наведеного рішення судом встановлено, що у 2008 році ЗАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до відповідача про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, яка станом на день звернення до суду становила 6 674 гривні 02 копійки .

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач скориставшись своїм правом передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України (звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, який рішенням суду від 24 липня 2008 року було задоволено) змінив строк виконання основного зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.03.2019 року у справі за № 442/8247/16-ц.

З огляду на вищенаведене, суд констатує, що перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення відсотків, комісії та пені почався 14.08.2008 року, коли набрав законної сили судовий наказ Печенізького районного суду від 24.07.2008 року по справі № 2-Н-20/08 р, і цей строк закінчився щодо вимог про стягнення відсотків та комісії 14.08.2011 року, а щодо вимог про стягнення пені - 14.08.2009 року. До суду з даним позовом про стягнення заборгованості, а саме заборгованості по відсоткам, комісії, пені позивач звернувся 20.12.2018 року, тобто після закінчення строків позовної давності.

Під час розгляду справи позивач не обґрунтував пропуску позовної давності, не скористався своїм процесуальним правом обґрунтувати причини пропуску позовної давності та звернутися до суду із відповідною заявою про їх поновлення.

З огляду на вищенаведене, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у позові.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10, 11,12, 13, 141, 258-259 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 21.03.2019 року.

Суддя: В.А. Смирнов