Справа № 487/2332/19
Провадження № 6/487/74/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Притуляк І.О., при секретарі судового засідання Янковець Г.А., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду подання Заступника начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України до виконання зобов'язання за рішенням суду, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 року заступник начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2, у праві виїзду за межі України, а також при перетині кордону тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя без вилучення паспортного документа, до виконання своїх зобов'язань за рішенням суду згідно із виконавчим листом № 467/886/15-ц виданим 12.01.2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_2Л на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №NKIPGL04040027 від 26.07.2007 у сумі 46263,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1007153,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 42730,10 доларів США, (що в гривневому еквіваленті становить 930234,28 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом становить 3121,38 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 67952,44 грн.), пені в розмірі 41,88 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 8966,63 грн.), а також судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Подання мотивував тим, що 14.05.2018 року державним виконавцем Бабенко Є.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56288569. За дорученням начальника Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. ОСОБА_3 дане виконавче провадження було передано ОСОБА_1 29.11.2018 року ним було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання та Виклик державного виконавця, які 29.11.2018 року за вих. №48921/14.23-36/1 були направлені ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцію та вручені за довіреністю 10.01.2019 року. Станом на теперішній час рішення суду боржником не виконано, не зважаючи на те, що державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання. Вказані обставини послужили підставою для звернення до суду з відповідним поданням.

У судове засідання заступник начальника Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду заяву про розгляд подання у його відсутність, вимоги подання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Суд, дослідивши подання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. перебуває виконавче провадження №56288569 з виконання виконавчого листа №467/886/15-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 12.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №NKIPGL04040027 від 26.07.2007 у сумі 46263,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1007153,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 42730,10 доларів США, (що в гривневому еквіваленті становить 930234,28 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом становить 3121,38 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 67952,44 грн.), пені в розмірі 41,88 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 8966,63 грн.), а також судового збору у розмірі 3654,00 грн.

23.11.2018 року відповідно до Доручення про передачу виконавчого провадження начальника Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській обл. ОСОБА_3 дане виконавче провадження було передано ОСОБА_1

29.11.2018 року заступником начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_1 було винесено Постанову про прийняття виконавчого провадження №56288569 до виконання та Виклик державного виконавця, які 29.11.2018 року за вих. №48921/14.23-36/1 були направлені ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцію та вручені за довіреністю 10.01.2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстром відправок "Укрпошта".

З метою проведення виконавчих дій та встановлення майнового стану боржника, а також майна за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду, державним виконавцем було вжито наступних заходів: винесено постанову від 29.11.2018 року про арешт майна боржника; 18.12.2018 року, 27.02.2019 року, 11.03.2019 року було винесено постанови про арешт коштів боржника; було зроблено відповідні запити до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області; Головного управління Держпродспоживслужби України в Миколаївській області та виявлено, що боржник за боржником не зареєстровано земельних ділянок та сільськогосподарської техніки.

Окрім того, згідно наданої на запит державного виконавця відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідь на направлені державним виконавцем запити до банківських установ встановлено, що у боржника наявні банківські рахунки у АТ «Ощадбанк», АТ «Укрексімбанк», ПАТ «А-Банк».

Державним виконавцем здійснювались неодноразові виходи на за місцем проживання боржника, проте потрапити до помешкання не було можливим, про що винесено відповідні акти. (Акт від 11.03.2019 року; Акт 19.03.2019 року).

Крім того, державним виконавцем були зроблені запити до Управління ДМС України в Миколаївській області. Згідно відповіді Управління ДМС України в Миколаївській області від 29.11.2018 року, ОСОБА_2, документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії FP №515878 від 27.06.2018 року, (1810).

11.03.2019 року за вих. № 9023/14.23-36/1 державним виконавцем було направлено на адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом повідомлення про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у її праві виїзду за межі України до виконання зобовязання по рішенню. (Квитанція №0412 від 11.03.2019 року).

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Відповідно до ст.3 Конституції України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, що здійснюється нею через систему відповідних державних органів, а також судів.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (далі - Пакт), кожна людина є вільною у виборі місця перебування і вправі покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, або які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення, прав і свобод інших осіб.

За правилами ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для виїзду за кордон, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII з наступними змінами (далі - Закон).

Положеннями пункту 5 частини 1 статті 6 даного Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

В той же час, відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 р. (скарга №28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, також зазначено, що співмірність обмежень у праві виїзду з країни у зв'язку з несплатою боргу виправдано лише остільки, оскільки це сприяє переслідуваної меті забезпечення повернення боргу.

Застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ в Україні як джерела права врегульовано Главою 4 та статтями 17-18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 19 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з положеннями ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, який може бути застосований у разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням. В свою чергу ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням - це будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Отже докази, надані державним виконавцем на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, в сукупності з дослідженими матеріалами дають суду підстави вважати, що боржником свідомо не виконується рішення суду, а отже подання державного виконавця Щербатюк А.І. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст259,260,441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання Заступника начальника Заводського відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 - задовольнити.

Обмежити ОСОБА_2, (громадянство України, РНОКПП: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1), у праві виїзду за межі України та праві на перетинаня кордону тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим без вилучення паспортного документа до виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням згідно із виконавчим листом №467/886/15-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 12.01.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №NKIPGL04040027 від 26.07.2007 у сумі 46263,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1007153,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 42730,10 доларів США, (що в гривневому еквіваленті становить 930234,28 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом становить 3121,38 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 67952,44 грн.), пені в розмірі 41,88 доларів США (що в гривневому еквіваленті становить 8966,63 грн.), а також судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасник справи якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк