ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №2-3484/07

Номер провадження 22-ц/816/3980/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

представника позивачки: адвоката Чернадчука О.В.

представника осіб, які подали

апеляційну скаргу: адвоката Кузченко Т.М.

учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Сумська міська рада,

Виконавчий комітет Сумської міської ради,

треті особи: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної

інвентаризації»,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк»,

особи, які подали

апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Роад Констракшн»

Товариство з обмеженою відповідальністю «Адамант-Суми»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роад Констракшн» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант-Суми» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 грудня 2007 року (суддя Мальована В.В.), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради з позовом про визнання права власності на новостворене майно - вікно. На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Для поліпшення освітлення квартири ОСОБА_1 замовила проект будівництва додаткового вікна та відповідно до цього проекту здійснила будівельні роботи. При цьому дозволу на проведення реконструкції позивачка не отримувала. Посилаючись на вимоги статей 13, 49 Закону України «Про власність», статті 331, 368, частину 2 статті 369, частину 5 статті 376, статті 865, 866 Цивільного кодексу (ЦК) України, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на вікно, як новостворене майно при здійсненні самовільної реконструкції в опорній стіні будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 28 грудня 2007 року позов задоволено. Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на вікно, що знаходиться у житловій кімнаті 3, при здійсненні самовільної реконструкції в опорній стіні квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 352 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

02 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Роад констракшн» і ТОВ Адамант - Суми» (далі заявники), які не брали участі у справі, подали апеляційну скаргу вважаючи, що рішенням від 28 грудня 2007 року Зарічний районний суд міста Суми вирішив питання про їхні права, інтереси та обов`язки. Посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, заявники просили скасувати рішення від 28 грудня 2007 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

14 березня 2019 року Сумський апеляційний суд своєю ухвалою закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Роад констракшн» та ТОВ «Адамант - Суми», зазначивши, що при розгляді справи суд першої інстанції не вирішував питання про права та обов`язки вищевказаних товариств.

12 червня 2019 року Постановою Верхового Суду ухвалу Сумського апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасовано, а справу передано на новий апеляційний перегляд.

08 серпня 2019 року ухвалою Сумського апеляційного суду справу призначено до повторного розгляду (т.2 а.с.157)

В апеляційній скарзі заявники зазначили, що вікно є складовою частиною нерухомої речі, яке не може бути відділено від неї без її пошкодження або істотного знецінення. Складова частина речі не має самостійного існування в цивільному обороті.

Крім того, посилаючись на Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, зазначають, що переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, дозволяється після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, тоді як позивачка такого дозволу не отримала.

Також суд неправильно оцінив висновок експерта, в якому вказано, що самочинно обладнане вікно не відповідає робочому проекту. До всього, зазначають, що самовільне облаштування позивачкою вікна порушило майнові права ТОВ «Роад констракшн», яке зобов`язалось перед ТОВ «Адамант-Суми» виконати будівництво Адміністративно-торгівельного розважального комплексу (далі - АТРК) по АДРЕСА_3 , тобто на земельній ділянці, що межує з опорною стіною, в якій було створене вікно.

Посилання на судове рішення від 28 грудня 2007 року, яким самовільне облаштування вікна було узаконене, використовується чоловіком позивачки для обґрунтування чисельних скарг до контролюючих органів у сфері будівництва та судів, що у свою чергу позбавляє заявників належним чином виконувати будівельні роботи за укладеним між ТОВ «Роад констракшн» та ТОВ «Адамант-Суми» Договором генерального підряду.

Також заявники просили стягнути з позивачки на користь ТОВ «Роад констракшн» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12.500,00 гривень і судовий збір по 76,50 гривень на користь кожного заявника.

У відзиві представник Сумської міської ради, погоджуючись з доводами апеляційної скарги ТОВ «Роад констракшн» та ТОВ «Адамант-Суми», просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачка самовільно облаштувала віконний проріз з втручанням в опорну стіну багатоквартирного будинку без дотримання вимог Проекту посилення стіни для влаштування віконного прорізу.

У відзиві представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чернадчук О.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду без змін, оскільки заявники не довели про порушення їх прав та законних інтересів рішенням суду, яке було ухвалено на підставі наявних в матеріалах справи доказів та у відповідності до вимог чинного на той час законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявників - адвоката Кузченко Т.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивачки - адвоката Чернадчука О.В., який просив повторно закрити апеляційне провадження у справі у зв`язку з недоведеністю порушень законних прав та інтересів заявників, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення позивачці ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу від 24 липня 2006 року на праві приватної власності належала квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-11, т. 1).

З тексту листа за підписом заступника начальника відділу - начальника відділення наглядово-профілактичної діяльності Сумського міського відділу ГУ МНС України у Сумський області від 20 серпня 2007 року № 2318 слідує, що внутрішнє перепланування квартири АДРЕСА_1 , не суперечить протипожежним вимогам діючих в Україні норм та правил (а.с. 13 т. 1).

Проектна організація - Приватне підприємство «Суми - Южана» за замовленням позивачки розробила Проект посилення стіни для влаштування віконного отвору за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21-35 т. 1).

У висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1992 від 27 листопада 2007 року зазначено, що самочинно обладнане вікно в квартирі АДРЕСА_1 в цілому відповідає державним будівельним нормам, при умові виконання вимог робочого проекту посилення стіни для влаштування віконного отвору. Експерт виявив порушення вимог вказаного робочого проекту, про що зазначив у заключній частині свого висновку (а .с. 66-71 т. 1).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 28 вересня 2005 року рішенням Сумської міської ради за № 1384-МР ПП «Алмаз» було надано в оренду земельну ділянку під будівництво адміністративно-торгівельно-розважального комплексу по АДРЕСА_3 , за рахунок земель житлової та громадської забудови Сумської міської ради, площею 0,1400 га терміном на 10 років (а.с. 19-20 т. 2).

12 липня 2007 року виконавчим комітетом Сумської міської Ради (Управління архітектури, містобудування) затверджено Архітектурно-планувальне завдання № 1356/01-12.2 під будівництво адміністративно-торгівельного розважального комплексу по АДРЕСА_3 , замовником якого було ПП «Алмаз» (а.с. 18 т. 2).

23 травня 2007 року інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю був виданий Дозвіл № 84 приватному підприємству «Алмаз» на виконання будівельних робіт - будівництво адміністративно-торгівельно-розважального комплексу по АДРЕСА_3 .

ТОВ «Адамант-Суми» є правонаступником прав та обов`язків ПП «Алмаз» (п. 1.4. Статуту ТОВ «Адамант - Суми», а.с. 5-17 т. 2).

22 грудня 2015 року між Сумською міською радою та ТОВ «Адамант-Суми» був укладений Договір оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 під будівництво адміністративно-торгівельного розважального комплексу з терміном дії до 29 вересня 2020 року (а.с. 38-50 т. 2).

Згідно з Договором генерального підряду № 07/10/16-2 від 07 жовтня 2016 року, ТОВ «Адамант - Суми» доручив ТОВ «Роад констракшн» виконати будівельні роботи на об`єкті «Адміністративно-торгівельний розважальний комплекс» по АДРЕСА_4 (а.с. 138 т. 1).

Земельна ділянка по АДРЕСА_3 є суміжною із земельною ділянкою, на який розташований будинок АДРЕСА_5 .

Згідно з інформацією від 31 жовтня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири АДРЕСА_1 з 10 серпня 2019 року на підставі Договору дарування є ОСОБА_2 (т.2 а.с. 201)

В постанові від 12 червня 2019 року суд касаційної інстанції зазначив, що закриваючи апеляційне провадження та вказуючи про те, що права заявників оскаржуваним судовим рішенням не порушені, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи ТОВ «Роад констракшн» та ТОВ «Адамант - Суми» про те, що самовільне влаштування позивачкою вікна в опорній стіні будинку створює їм перешкоди у проведенні дозволених будівельних робіт на суміжній земельній ділянці.

Крім того, апеляційний суд безпідставно зазначив, що правом на апеляційне оскарження наділені лише органи місцевого самоврядування, оскільки ТОВ «Роад констракшн» і ТОВ «Адамант - Суми» подали апеляційну скаргу не з метою здійснення архітектурно-будівельного контролю, а за захистом свого цивільного права та інтересу, які у зв`язку з, на їх думку, незаконним і самовільним влаштуванням вікна не можуть виконати взяті від власника об`єкту незавершеного будівництва за договором будівельні роботи.

Таким чином, рішення районного суду, яким фактично узаконено спірне вікно, порушуються права ТОВ «Адамант - Суми», як користувача та забудовника суміжної земельної ділянки ( т.2 а.с.124-127).

Відповідно до частини 1 статті 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (частина 5 статті 411 ЦПК України).

Отже, за результатами дослідження матеріалів справи, з урахуванням висновків, що містяться у постанові Верховного суду від 12 червня 2019 року, колегія суддів вважає, що ТОВ «Адамант-Суми», як користувач та забудовник земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а ТОВ «Роад Констракшн», як генеральний підрядник з будівництва об`єкту «Адміністративно-торгівельний розважальний комплекс», відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України, мають право на оскарження в апеляційному порядку рішення Зарічного районного суду міста Суми від 28 грудня 2007 року.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та визнаючи за нею право власності на вікно, суд першої інстанції посилався на вимоги статті 383 Цивільного кодексу України і виходив з того, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації. При цьому місцевий суд зазначив, що згідно з висновком будівельно-технічної експертизи, самочинно обладнане позивачкою вікно відповідає державним будівельним нормам.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки його ухвалення здійснено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною другою статті 383 ЦК України (в редакції що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частини 1-2 статті 183 ЦК України)

Відповідно до статті 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню ( частини 1-2 статті 187 ЦК України)

Відповідно до частин 1-2 статті 188 ЦК України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Предметом розглянутого судом першої інстанції позову є вимога власника об`єкту нерухомого майна - квартири про визнання права власності на складову частину (елемент) цього нерухомого майна - вікно.

Стаття 382 ЦК України визначає, що до об`єктів права власності відносяться квартири. Відповідно до частини 1 зазначеної статті, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Загальновідомо, що вікно це конструкція, що заповнює спеціально створюваний проріз у зовнішній стіні будинку, і яка призначена для освітлення, інсоляції та провітрювання приміщення. У цивільно-правовому визначенні вікно є складовою частиною неподільної речі - квартири. Тільки квартира, а не її складові частини, є об`єктом права власності.

Визнавши право власності на складову частину нерухомого майна (вікно), як на окремий об`єкт права власності, місцевий суд порушив вимоги статей 179, 183, 186,188 ЦК України, що призвело до ухвалення помилкового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Під час ухвалення рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування такого рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Витрати ТОВ «Роад констракшн» на правову допомогу підтверджуються договором про надання адвокатом Кузченко Т.М. правової допомоги від 11 грудня 2018 року,

додатковим договором від 25 липня 2019 року, яким визначено порядок та розмір оплати гонорару адвокату та зазначено перелік всіх наданих послуг, актом здачі-прийняття наданих послуг від 25 липня 2019 року, а також платіжним дорученням № 1261 від 02 серпня 2019 року про оплату послуг адвоката в розмірі 12 500 грн (а.с. 156-159 т. 2).

З урахуванням встановлених частиною 3 статті 141 ЦПК України обставин, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Роад констракшн» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 76,50 гривень і судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 гривень. З позивачки на користь ТОВ «Адамант-Суми» також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 76,50 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Роад констракшн» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант-Суми» - задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 28 грудня 2007 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на вікно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Роад констракшн» судові витрати в розмірі 3.000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант-Суми» судовий збір в розмірі 76 (сімдесят шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Роад констракшн» судовий збір в розмірі 76 (сімдесят шість) гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 02 грудня 2019 року.

Головуючий: І.В. Орлов

Судді : О.Ю.Кононенко

С.С. Ткачук