Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 468/65/17-ц

провадження № 61-26636св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -ОСОБА_5,

представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області, у складі судді Янчук С. В., від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І., від 27 вересня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваним правочином.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10 серпня 2012 року між ним та його рідним братом ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. У 2007 році зазначений будинок їхнім батьком - ОСОБА_7 було подаровано відповідачу. Разом з братом вони проживали у АДРЕСА_2, що належала їхній матері - ОСОБА_8 У квітні 2012 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 В подальшому було вирішено, що мати подарує свою квартиру брату, який в свою чергу подарує свій будинок йому.

Перед укладанням договору дарування будинку сторонами були отримані роз'яснення про необхідність сплати податку з доходів фізичних осіб у відповідному розмірі та про відсутність такого податку при укладанні договору купівлі-продажу. 23 липня 2012 року матір сторін ОСОБА_8 подарувала відповідачу вищевказану квартиру. Саме за таких умов було укладено спірний договір купівлі-продажу будинку, за придбання якого гроші не були сплачені, а тому фактично було укладено договір дарування.

Посилаючись на викладене та необхідність уникнення в подальшому поділу вказаного будинку між ним та колишньою дружиною - ОСОБА_5, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який укладений 10 серпня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів № 5144603, удаваним правочином, а фактично укладеним договір дарування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірного будинку сторони договору домовились щодо усіх істотних умов, їхнє волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі та було спрямовано саме на настання юридичних наслідків у вигляді набуття позивачем ОСОБА_3 права власності на вищевказаний житловий будинок. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків договору, що укладається, сторонам було роз'яснено нотаріусом. Свою згоду із всіма вказаним обставини сторони угоди підтвердили своїми підписами, справжність їх волевиявлення посвідчена нотаріусом. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та обґрунтовано прийняв до уваги те, що вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм було роз'яснено нотаріусом, а зміст правочину відповідав дійсним намірам сторін створити відповідні юридичні наслідки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами неправильно застосовано положення статті 235 ЦК України. Сторони підтвердили намір укласти саме договір дарування, тобто мета була направлена виключно на створення інших правовідносин, ніж купівля-продаж. Судами не надано належної оцінки поясненням сторін спору та свідків, а взято до уваги лише пояснення третьої особи. Відповідач та його дружина підтвердили, що будь-яких коштів від позивача або інших осіб за будинок вони не отримували, а договір купівлі-продажу було укладено у зв'язку із браком коштів на сплату податків, передбачених при укладенні договору дарування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваним правочином призначено до судового розгляду.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У поданих запереченнях на касаційну скаргу представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті судових рішень, які є законними та обґрунтованими. Заявником вибірково вказуються і на власний розсуд трактуються усі дії, свідчення та докази у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 серпня 2012 року між позивачем і відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Рясик С. Л. за реєстровим № 412 (а. с. 3-4).

За умовами вказаного договору ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав житловий будинок з прилеглими господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1

Пунктами 1, 3, 4 договору визначено, що за цим договором продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно у власність і сплатити за нього оговорену грошову суму. Продаж зазначеного майна за домовленістю сторін провадиться за 75 566, 00 грн, які отримано продавцем до оформлення цього договору. Своїм підписом під цим договором продавець підтверджує факт повної домовленості з покупцем щодо умов розрахунку за проданий житловий будинок, проведення повного розрахунку і відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

В пункті 16 вказаного договору зазначено, що сторони підтвердили, що вони не визнанні недієздатними чи обмежено дієздатним, укладення договору відповідає їх інтересам, цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити цей договір на вкрай невигідних умовах, та він не є фіктивним та удаваним.

Дружина покупця (позивача) ОСОБА_5 надала згоду на укладання договору, про що свідчить її заява, яка зберігається в справах нотаріуса, що зазначено в пункті 19 договору купівлі-продажу спірного будинку.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою вчинення правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні спірного договору, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший правочин та який саме.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні положення містять статті 76, 81 чинної редакції ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надаючи належну оцінку доводам сторін спору (які є рідними братами) та інших учасників справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивачем за первісним позовом не доведено спрямованість волі сторін договору купівлі-продажу у момент його укладення на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені оспореним договором купівлі-продажу житлового будинку, намір приховати насправді вчинений правочин, а також настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

На момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку сторони договору домовились щодо всіх істотних умов, які відображені у тексті договору, їхнє волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, було спрямовано саме на настання юридичних наслідків у вигляді набуття права власності позивачем ОСОБА_3 на вищевказаний житловий будинок шляхом його купівлі-продажу. У пункті 16 договору купівлі-продажу житлового будинку сторони свідомо погодили, що договір не є фіктивним та удаваним. Факт передачі грошових коштів, як зафіксовано у пункті 3 договору, мав місце до оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку.

Судами надано належну оцінку поясненням свідків, їх допустимості у сукупності із іншими доказами, поданими сторонами спору.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди загалом правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, які спрямовані на уникнення в подальшому поділу придбаного житлового будинку між подружжям.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк