Дата документу 19.11.2019 Справа № 554/645/19
Справа №554/645/19
Провадження №2/554/1023/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі головуючого судді Бугрія В.М. за участю секретаря Колесніченко О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів, в якій просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 84504 гривні 91 копійку на його користь .

В обґрунтування вимог позивач вказав, що він з 12 червня 2012 року, як суддя у відставці отримував в Полтавському об`єднаному управлінні пенсійного фонду України Полтавської області щомісячне довічне грошове утримання.

В рішенні №1-р/2018 від 27 лютого 2018 року Конституційний Суд України, посилаючись на раніше прийняті рішення (від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005; від 3 червня 2013 року №3-рп/2013; від 8 червня 2016 року №4-рп/2016) сформулював юридичну позицію, згідно з якою конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від З червня 2013 року №3-рп/2013). Конституційний Суд України, беручи до уваги наведене, дійшов висновку, що передбачене оспорюване положення Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів зменшує його розмір та знижує досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Отже, положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів не відповідає частині першій статті 126 Конституції України ( абзаци сім, вісім і дев`ять пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 27 лютого 2018 року №1-р/2018).

За викладених обставин, утримані з щомісячного довічного грошового утримання позивача кошти є збитками в сенсі положення п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, а саме, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Ухвалою суду від 04.02.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

21.02.2019 від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останні просили в задоволенні позову відмовити.

21.02.2019 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшла заява про зупинення провадження у справі.

21.02.2019 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшло клопотання про залучення належного відповідача.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача Державну казначейську службу.

01.10.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про відновлення провадження та закриття провадження у справі.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням слухати справу за її відсутності .

Суд, у відповідності до положень ст.223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.

Оскільки, всі учасники справи не з`явилися до суду, фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).

Предметом судового розгляду у цій справі є вимога судді у відставці про стягнення з держави Україна в особі Державної казначейської служби України майнової шкоди завданої позивачеві внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18) та у постанові від 05 червня 2019 року у справі №686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Згідно з частиною статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року справа № 686/6775/18 (провадження №61-42631ск18), спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні відносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів закрити.

Керуючись ст.ст.255,256, 259 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення з даною позовною заявою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: В.М.Бугрій