Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 275/834/17

провадження № 61-9597св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Гулька Б. І., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Брусилівська районна державна адміністрація Житомирської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року у складі судді Руденка В.О. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Борисюка Р. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним ненадання розпорядження Брусилівською районною державною адміністрацією за заявою ОСОБА_3 від 19 квітня 2017 року, зареєстрованою за № Г-113, та про зобов'язання надати копію такого розпорядження.

Позов обґрунтовано тим, що 19 квітня 2017 року позивач звернувся до Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області з заявою, зареєстрованою за № Г-113, в якій просив надати йому розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації від 14 квітня 2010 року № 108 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок». Однак станом на 23 жовтня 2017 року вищевказане розпорядження на його адресу не надійшло.

За зверненням позивача голова райдержадміністрації зобов`язаний був видати розпорядження, а не надавати роз`яснення з питань своєї компетенції.

Просив суд визнати протиправним ненадання розпорядження Брусилівською районною державною адміністрацією за заявою ОСОБА_3 від 19 квітня 2017 року, зареєстрованою за № Г-113, та зобов'язати надати копію такого розпорядження.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не уповноважений вирішувати питання щодо розпорядження земельними ділянками, які належать до державної власності сільськогосподарського призначення і знаходяться поза межами населеного пункту. На момент звернення позивача до відповідача з приводу оформлення договору оренди 19 квітня 2017 року вже були чинними положення законодавства про відсутність відповідних повноважень у відповідача, тому надавши роз'яснення щодо своєї компетенції у спірному питанні замість винесення розпорядження, яке може стосуватись лише правовідносин, які перебувають у сфері його компетенції, відповідач діяв правомірно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

14 лютого 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п'яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що позов подано не з приводу ненадання йому в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, а з приводу неприйняття Брусилівською районною державною адміністрацією розпорядження за заявою ОСОБА_3 від 19 квітня 2017 року. Судами не враховано вимоги статті 55 Конституції України, оскільки лист Брусилівської районної державної адміністрації не є рішенням, яке можна оскаржити в розумінні цієї статті.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу, який надійшов до Верховного Суду від відповідача у березні 2018 року, мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином встановлені фактичні обставини справи та ухвалено обґрунтовані рішення, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 є необґрунтованими та безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 квітня 2017 року за вих. № Г-111, № Г-112, № Г-113 ОСОБА_3 звернувся до Брусилівської районної держаної адміністрації Житомирської області із заявами про прийняття рішення про укладення договорів оренди та передачу йому в користування земельних ділянок із земель резерву та запасу для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради, площею 171,4828 га, 99,5524 га, площею 60,9064 га, згідно з розпорядженням голови Брусилівської районної держаної адміністрації Житомирської області від 14 квітня 2010 року № 108 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

15 травня 2017 року листом вих. № 147 за підписом першого заступника голови Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_3 повідомлено, що його заяву згідно з розпорядженням голови Брусилівської районної держаної адміністрації Житомирської області від 14 квітня 2010 року № 108 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» розглянуто. Повідомлено, що, відповідно до частини третьої статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), орендодавцем земель державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів є Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, які передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. Додатково повідомлено, що в архівних фондах Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області не існує розпорядження № 108 від 14 квітня 2010 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», копію якого позивач приєднав до заяв від 19 квітня 2017 року, та під таким номером і датою зареєстровано зовсім інше розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України.

Із змісту позовної заяви випливає, що ОСОБА_3 оскаржує дії Брусилівської районної державної адміністрації щодо ненадання йому за його зверненням розпорядження від 14 квітня 2010 року № 108 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», а також просить зобов'язати відповідача надати копію розпорядження, прийнятого за заявою позивача від 19 квітня 2017 року за реєстраційним номером № Г?113.

Переглядаючи законність та обґрунтованість судових рішень, Верховний Суд виходить із суті права та інтересу, за захистом якого звернувся ОСОБА_3, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

Суд першої інстанції виходив з того, що спір є цивільно-правовим, оскільки стосується вирішення відповідачем пропозиції позивача (оферти) про укладення договору оренди земельної ділянки.

Із змісту позовної заяви вбачається, про що зазначено і в касаційній скарзі, що виникнення спірних правовідносин зумовлено не вимогою позивача щодо передачі йому земельних ділянок (спору про право), а вимогою про визнання протиправними дій відповідача при вирішенні питання, яке відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» належить до його повноважень, як органу виконавчої влади.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, також і на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У цій справі ОСОБА_3 оскаржує бездіяльність органу місцевого самоврядування - Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області щодо неприйняття відповідного розпорядження за його заявою.

Зважаючи на характер спірних правовідносин, Верховний Суд зазначає, що за суб'єктним складом і предметною складовою спір, що виник у цій справі, є публічно-правовим, тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір не обумовлений порушенням приватного права.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частин першої, другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19?22 цього Кодексу.

З огляду на те, що вказану справу судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто з порушенням правил юрисдикції, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю із повідомленням заявнику, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 400, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 18 грудня 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправними дій та зобов'язання надати розпорядження закрити.

Повідомити ОСОБА_3, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: Б. І. Гулько

А.С. Олійник

С. О.Погрібний

Г.І. Усик