Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 697/798/16-ц

провадження № 61-27660св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

ПогрібногоС. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Черкаської області

від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, із кінцевим терміном повернення кредиту - 19 серпня 2033 року.

На забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором кредиту 22 серпня

2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір поруки № ДП 910/06-034-470, відповідно до якого останній зобов'язався перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Банк виконав свої зобов'язання, визначені пунктом 3.1 договору кредиту, відкрив ОСОБА_3 позичковий рахунок в АКБ «Укрсоцбанк» та надав суму кредиту, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22 серпня 2008 року № 46750/авт.

Однак ОСОБА_3 не виконує умови договору кредиту, порушує строки його повернення та сплати процентів.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань за договором кредиту виникла заборгованість, яка станом на 16 січня 2016 року згідно з розрахунком заборгованості складає 15 560,12 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 376 358,85 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 13 831,74 доларів США, що в еквіваленті -

334 553,81 грн, заборгованість за несплаченими процентами - 1 468,44 доларів США, що в еквіваленті - 35 517,76 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 259,94 доларів США, що в еквіваленті - 6 287,28 грн.

Вказує, що у зв'язку з невиконанням умов договору кредиту відповідачам направлено письмову вимогу від 13 січня 2016 року про погашення заборгованості, проте вона залишена відповідачами без виконання.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470 на загальну суму

15 560,12 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16 січня 2016 року становить 376 358,85 грн, із яких: заборгованість за кредитом -

13 831,74 доларів США, що в еквіваленті - 334 553,81 грн, заборгованість за несплаченими процентами - 1 468,44 доларів США, що в еквіваленті - 35 517,76 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 259,94 доларів США, що в еквіваленті - 6 287,28 грн.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за договором кредиту від 22 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір поруки

№ ДП 910/06-034-470, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язався перед банком солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань. Про те, що ОСОБА_3 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, він дізнався із листа від 12 січня 2016 року.

Зазначає, що ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомило його протягом шести місяців із дня настання строку виконання основного зобов'язання, що передбачено частиною четвертою статті 559 ЦК України, та роз'яснено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Листом від 10 квітня 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» письмово повідомив

ОСОБА_3 про вимогу погашення заборгованості за цим кредитним договором, тобто застосував право на повернення кредиту достроково. Однак протягом

30 календарних діб боржник ОСОБА_3 цю вимогу не виконав, відповідно до підпункту 3.2.3.1 договору кредиту прострочену заборгованість не погасив, на що відповідач повинен був застосувати пункт 3.2.3 договору щодо дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків. Така вимога була адресована йому лише через вісім місяців від дня виконання основного зобов'язання, згідно із листом

від 13 січня 2016 року.

Вважає, що це є пряме порушення договору поруки пункту 3.3, оскільки у пункті 3.3.1 зазначено, що кредитор повинен протягом п'яти робочих днів від дати невиконання позичальником своїх зобов'язань повідомити про це поручителя. А тому відповідач втратив можливість вимагати від поручителя виконання своїх зобов'язань щодо майнової відповідальності в разі невиконання позичальником зобов'язання з кредитного договору.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати договір поруки, укладений між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 22 серпня 2008 року № ДП 910/06-034-470, припиненим із 15 листопада 2015 року.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 червня

2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання договору кредиту, визнання недійсним іпотечного договору та припинення договору поруки. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 22 серпня 2008 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанком» укладений кредитний договір № 910/06-034-470 у сумі 20 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних, із кінцевим терміном повернення кредиту - 19 серпня 2033 року, для придбання однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказує, що першочергово кредит видано не за його цільовим призначенням, оскільки квартиру він придбав до укладення договору. В процесі користування кредитом він змушений був сплачувати безпідставно завищені платежі ніж ті, на які він першочергово розраховував. Банк свідомо порушив принцип справедливості, право споживача на отримання якісних послуг, користуючись своїм монопольним правом, створив протиправні умови зі стягнення додаткових коштів.

22 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір поруки № ДП 910/06-034-470.

Того ж дня між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір

№ ІД 910/06-034-470.

Зазначив, що оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» не повідомив поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, то порука відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України припиняється.

Крім того, вважає, що договір кредиту не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить низки умов, що є істотними відповідно до законодавства, що регулює спірні правовідносини. Крім того, у ньому наявна суперечність у частині розміру процентів, обумовлених у тексті договору та розрахованих до сплати згідно із графіком платежів, що є невід'ємною частиною договору.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив розірвати договір кредиту від 22 серпня 2008 року, визнати недійсним іпотечний договір від 22 серпня

2008 року, а також звільнити від обтяжень майно за договором іпотеки, припинити договір поруки від 22 серпня 2008 року із 15 листопада 2015 року.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16 вересня

2016 року у відкритті провадження за зустрічною позовною вимогою ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання договору кредиту від 22 серпня 2008 року відмовлено. Відкрито провадження у справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору та припинення договору поруки.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня

2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору та припинення договору поруки об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2016 року позовну вимогу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору від 22 серпня 2008 року, залишено без розгляду.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня

2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470 у загальній сумі 15 547,84 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16 січня 2016 року становить 376 061,92 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 13 831,74 доларів США, що в еквіваленті -

334 553,81 грн, заборгованість за несплаченими процентами - 1 468,44 доларів США, що в еквіваленті - 35 517,76 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 247,66 доларів США, що в еквіваленті 5 990,35 грн. У решті позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань виникла заборгованість за кредитним договором, що є підставою для стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_3Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовів, суд виходив із того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обрали неправильний спосіб захисту своїх порушених прав.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2017 року змінено, скасовано його в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту від 22 серпня 2008 року

№ 910/06-034-470 у загальній сумі 15 547,84 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16 січня 2016 року становить 376 061,92 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 13 831,74 доларів США, що в еквіваленті -

334 553,81 грн, заборгованість за несплаченими процентами - 1 468,44 доларів США, що в еквіваленті - 35 517,76 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 247,66 доларів США, що в еквіваленті 5 990,35 грн та, в частині відмови у позові про стягнення заборгованості з ОСОБА_4

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470 у загальній сумі 15 547,84 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16 січня 2016 року становить 376 061,92 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 13 831,74 доларів США, що в еквіваленті - 334 553,81 грн, заборгованість за несплаченими процентами - 1 468,44 доларів США, що в еквіваленті -

35 517,76 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів -

247,66 доларів США, що в еквіваленті 5 990,35 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 взяв на себе солідарну з боржником відповідальність за виконання умов кредитного договору, а тому заборгованість, яка утворилася перед банком, підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, зазначив, що після зміни строку виконання основного зобов'язання/вимоги від 13 січня 2016 року з позовом до поручителя банк звернувся 12 квітня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, а тому відсутні підстави для визнання поруки припиненою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не було враховано, що з червня 2015 року боржник припинив виконання зобов'язання, і з цього часу згідно із пунктом 3.2.3 договору кредиту виникло право на дострокове повернення кредиту, тобто з цього часу кредитор повинен був відповідно до статті 1050 ЦК України розпочати відповідну процедуру стягнення, проте з позовом до суду банк звернувся лише 12 квітня 2016 року, а отже, з часу припинення виконання зобов'язання боржником до часу пред'явлення вимоги до поручителя минуло більше шести місяців.

У січні 2018 року від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення апеляційного суду, посилаючись на те, що рішення є законними та обґрунтованими, ухваленим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права на підставі всебічно з'ясованих обставин справи, а доводи касаційної скарги є безпідставними і такими, що не спростовують правильного висновку суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладений договір кредиту № 910/06-034-470, відповідно до умов якого банк взяв на себе зобов'язання надати ОСОБА_3 кредит у сумі 20 000,00 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 14 % річних та комісій, у розмірі та в порядку, визначених у додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною, з кінцевим строком повернення до 19 серпня 2033 року.

Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено договором поруки від 22 серпня 2008 року № ДП 910/06-034-470, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі надавши позичальнику ОСОБА_3 кредит у розмірі 20 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 96 876,00 грн, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22 серпня 2008 року № 46705/авт.

Згідно із пунктом 1.1.1 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно, починаючи із вересня 2008 року, згідно з визначеним графіком.

У пункті 4.4 договору кредиту передбачено, що кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів.

ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту своє зобов'язання не виконав та станом на 16 січня 2016 року має заборгованість за договором кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470 на загальну суму

15 560,12 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 16 січня 2016 року становить 376 358,85 грн, з яких: заборгованість за кредитом -

13 831,74 доларів США, що в еквіваленті - 334 553,81 грн, заборгованість за несплаченими процентами - 1 468,44 доларів США, що в еквіваленті - 35 517,76 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 259,94 доларів США, що в еквіваленті - 6 287,28 грн, що підтверджується розрахунком банку.

13 січня 2016 року банк направив ОСОБА_3 досудову вимогу про усунення порушень зобов'язання за договором кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470.

13 січня 2016 року банк надіслав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомлення про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання за договором кредиту від 22 серпня 2008 року № 910/06-034-470 та погашення заборгованості за договором кредиту.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за договором кредиту підлягає стягненню з ОСОБА_3, який належним чином не виконував умови договору щодо сплати кредиту та відсотків. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання за договором поруки припинилось на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині первісного позову та задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що відсутні підстави для визнання поруки припиненою, а тому заборгованість підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя.

Однак із вказаним висновком апеляційного суду не можна погодитися виходячи з наступного.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Апеляційний суд помилково вважав, що порука не припинилася.

Так відповідно до пункту 4.4 договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Листом від 10 квітня 2015 року позивач повідомляв відповідача про існування простроченої заборгованості станом на 10 квітня 2015 року, отже із 11 квітня

2015 року почалась прострочка платежів за договором. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником обов'язків за договором, на підставі пункту 4.4 через 90 днів після початку прострочки сплив строк користування кредитом, тобто 10 липня 2015 року. Отже, відповідно до умов договору змінився строк виконання зобов'язання у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору більше ніж 90 днів.

Часткове погашення заборгованості позичальником після початку прострочки, не змінює підстав настання строку дострокового повернення кредиту, згідно з умовами договору.

Банк звернувся з позовом до поручителя у квітні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку чинності поруки, що є підставою для відмови у задоволенні позову у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Апеляційний суд помилково виходив із того, що строк дії договору змінився у зв'язку з направлення банком вимоги до позичальника у січні 2016 року, залишивши поза увагою, що умовами договору передбачено за яких умов достроково настає строк повернення кредиту, і такими умовами є невиконання (неналежне виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 договору, протягом більше ніж 90 календарних днів.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду - скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій, то з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 774,96 грн.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 19 вересня 2017 року скасувати, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави

6 774,96 грн судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак