Провадження № 22-ц/811/1898/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивачки ОСОБА_2 і її представника - адвоката Медведя В.О.;

Мірошнікова П.В. - представника ПАТ «Державний ощадний

банк України»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" (в подальшому - «Банк»), в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд ухвалити рішення, яким: 1) визнати незаконним розпорядження відповідача № 8423 від 13.12.2017 року "Про виконання завдань, віднесених до обов'язків ОСОБА_2."; 2) визнати недійсним наказ від 09 січня 2018 року №28-к «Про заходи дисциплінарного стягнення»; 3) стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. та судові витрати в розмірі 640 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 13 лютого 2003 року позивачка була прийнятою на роботу до відповідача і з 01 лютого 2008 року займала посаду заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління AT ''Ощадбанк", з якої її 14 грудня 2016 року було незаконно звільнено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року позивачку було поновлено на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами та стягнуто з відповідача на її користь 73 406 грн. 04 коп.

Стверджувала, що вище згадане рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі відповідачем в повній мірі не виконано, а саме: відповідачем не відновлено попередніх умов праці позивачки, не вжито заходів для призначення (переведення) позивачки на посаду в структурний підрозділ, де знаходиться (виконується) робота (трудова функція) позивача, і фактично ОСОБА_2 не допущена до виконання попередніх обов'язків і такі виконує інша особа.

Розпорядженням відповідача від 13 грудня 2017 року № 8423 "Про виконання завдань, віднесених до обов'язків ОСОБА_2" на неї покладено обов'язки, які не передбачені трудовим договором та які суперечать вище згаданим судовим рішенням, а відтак вважає, що згадане розпорядження підлягає визнанню судом недійсним.

Крім того, після відкриття провадження у даній судовій справі відповідач наказом від 09 січня 2018 року № 28-к "Про заходи дисциплінарного стягнення" за невиконання позивачем оскаржуваного незаконного розпорядження № 8423 оголосив 16 січня 2018 року позивачці догану і дане дисциплінарне стягнення позивачка також вважає незаконним та необґрунтованим (т.1, а.с. 3-6, 48-49).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено за безпідставностю позовних вимог (т.1, а.с. 134-144).

Дане рішення оскаржив представник позивачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що висновок суду про зміну умов праці та про зміну (затвердження нової) посадової інструкції не відповідає матеріалам справи.

Вважає, що до посадової інструкції може бути внесено зміни чи доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства, установи, організації за згодою працівника, а позивачка такої згоди не давала.

Вважає, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року про поновлення позивачки на роботі відповідачем не виконано, оскільки цим рішенням позивачку було поновлено на роботі у неіснуючому відділі і вона є єдиним працівником цього відділу, а до роботи, яку вона виконувала до звільнення, її допущено не було.

Вважає, що стягнення у вигляді догани, до позивачки було застосованим за невиконання обов'язків, які на неї не покладалися (т.1, а.с. 148-153).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника Банку (відповідача), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 статті 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та не оспорюється позивачкою той факт, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року (залишеним без змін постановою Верховного Суду від 13 грудня 2018 року) позивачку ОСОБА_2 було поновлено на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» з 14 грудня 2016 року, тобто - поновлено саме на тій посаді, з якої її було звільнено наказом відповідача від 14 грудня 2016 року (т.1, а.с. 23-30; т.2, а.с. 51-59).

На виконання вище згаданого рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року відповідачем 01 листопада 2017 року було видано наказ № 1715-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_2.».

Як вбачається з фотокопії вище згаданого наказу, долученої позивачкою до позовної заяви в обґрунтування заявлених нею позовних вимог, при ознайомлені з цим наказом (на виконання його пункту 4) ОСОБА_2 на цьому наказі написала: «незгідна» та поставила свій підпис (т.1, а.с. 9).

В той же час, позивачка ОСОБА_2 цього наказу не оскаржувала (докази про це у матеріалах справи відсутні), так само, як не подала до суду доказів про те, що вище згадане рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року в частині поновлення її на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» перебуває на виконанні у державній виконавчій службі.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» відповідачем є виконаним (що стверджується також і всіма іншими матеріалами справи), а доводи позивачки (апелянта) стосовно того, що згадане рішення Банком не виконано, є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

Статтею 139 КЗпП України на працівників покладено обов'язок працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

У зв'язку з поновленням позивачки на посаді заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами розпорядженням начальника Львівського обласного управління Банку від 13.12.2017 року № 8423 начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення ОСОБА_6 було зобов'язано забезпечити передачу справ по проблемних кредитах (згідно наведеного списку) ОСОБА_2, як заступнику начальника відділу по роботі із проблемними активами (п.1 розпорядження), яку (в свою чергу) зобов'язано прийняти ці справи по акту прийому-передачі та виконати комплекс заходів щодо списання їх за рахунок резерву згідно плану заходів по списанню кредитів юридичних справ (т.1, а.с. 31).

Як стверджується матеріалами справи, зокрема - і службовою запискою самої позивачки ОСОБА_2, остання відмовилась виконувати вище згадане розпорядження начальника Львівського обласного управління Банку від 13.12.2017 року № 8423, мотивуючи таку відмову тим, що це розпорядження нею «оскаржується в суді» (т.1, а.с. 80-86).

В матеріалах справи є наявними 3 (три) тексти посадових інструкцій заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами:

- затверджена начальником Львівського обласного управління Банку 08.01.2013 року (т.1, а.с. 192-196);

- датована 29 липня 2016 року, але без затвердження її начальником Львівського обласного управління Банку (т.1, а.с. 197-202);

- затверджена начальником Львівського обласного управління Банку 11.12.2017 року (т.1, а.с. 69-70).

Оскаржуючи вище згадане розпорядження начальника Львівського обласного управління Банку від 13.12.2017 року № 8423, позивачка, ні в доводах позовної заяви, ні в доводах апеляційної скарги не зазначає, яким саме конкретно пунктам вище згаданих посадових інструкцій це розпорядження суперечить.

Так само, не зазначено чим саме згадане розпорядження № 8423 «порушує закон та суперечить рішенню Шевченківського районного суду м. Львова від 16.05.2017 року та рішенню апеляційного суду Львівської області від 23.10.2017 року», а також не зазначено, яка саме робота, зазначена у розпорядженні № 8423» «не обумовлена трудовим договором» (т.1, а.с. 4).

Крім цього, будь-яка з вище наведених посадових інструкцій заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами (або окремі їх положення) ОСОБА_2 у встановленому чинним законодавством порядку не оскаржувалися.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачкою було порушено трудову дисципліну, що проявилося у відмові нею виконувати вище згадане розпорядження начальника Львівського обласного управління Банку від 13.12.2017 року № 8423, сам факт оскарження якого в судовому порядку не може бути правовою підставою для його невиконання.

Згідно зі ст. 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Як вбачається з вище наведеної норми права, догана є найлегшим видом стягнення, а відтак до позивачки за порушення нею трудової дисципліни, а саме - за неправомірну та необґрунтовану відмову від виконання розпорядження керівника Львівського обласного управління Банку, було застосовано найлегший вид стягнення з передбачених чинним трудовим законодавством.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_2, залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 21 березня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.