Справа № 303/2752/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Микуляк Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 року (у складі судді Гейруша В.Б.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у травні 2017 р.

Просив усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком у АДРЕСА_1 шляхом визнання колишніх користувачів цього житла, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8 і ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_9, такими, що втратили право на реєстрацію у будинку за адресою: АДРЕСА_1

На обґрунтування позовних вимог указав, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 травня 2015 р. є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

На момент звернення до суду з позовом у цьому будинку проживає позивач із своєю дружиною, однак у будинку також зареєстровано 9 осіб, які давно в ньому не проживають.

Така кількість зареєстрованих осіб, які фактично не проживають у будинку, приносить позивачеві певні незручності. У зв'язку з цим він і звернувся до суду з позовом про захист свого права власності.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 р. у задоволенні позовних вимог відмолено.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Указує, що є власником будинку, який знаходиться за адресою: м. Мукачево, вул. Лебедєва, 9, а наявність реєстрації у будинку позивача відповідачів, які фактично там не проживають, порушує його права на користування і розпорядження своїм майном. Зазначає, що в силу вимог ст.ст.391,405 ч.2 ЦК України суд має захистити його право власності.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд констатував, що передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через приписи ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки вказана правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання та приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на реєстрацію у житловому будинку, задоволенню не підлягають.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_2., ІНФОРМАЦІЯ_10, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Ришкович О.В. 26.05.2015 р., реєстровий номер - 1531, у порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_13 (а.с.14). Згідно з відповіддю Центру надання адміністративних послуг №01-14/5270 від 23.05.2017 р. відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 Відомості щодо реєстрації відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_9 відсутні (а.с.20).

Згідно з актом, складеним ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» №129 від 21.03.2017 р. відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, не проживають в АДРЕСА_1 з червня 2013 р. (а.с.16).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Звертаючись до суду, позивач просив усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності будинком шляхом визнання колишніх користувачів указаного житла такими, що втратили право на реєстрацію у будинку позивач, однак не заявив вимогу, яка б дала можливість встановити суду право користування такими особами жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), що і зумовлює неможливість задоволення позовної вимоги.

Доводи апеляційної скарги фактично дублюють позовні вимоги, не спростовують висновків суду першої інстанції і не відображають суті спірних правовідносин. Фактично позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 вересня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Судді: