Справа № 569/8871/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Ющук О.С.

справа № 569/8871/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в особі Рівненської філії СК «ВУСО», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в особі Рівненської філії СК «ВУСО», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, у якому просив стягнути з відповідача 13054,51 грн майнової шкоди; 2000 грн моральної шкоди та судові витрати по справі.

На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 15.06.17 р., з вини 3-ї особи по справі, відбулось ДТП за участі належного йому авто НОМЕР_1, що на той час перебувало під керуванням його зятя ОСОБА_4, про що було також 15.06.17 р. складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 254612 відносно ОСОБА_3 за вчинення ним порушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

В цей же день, ОСОБА_3 повідомив відповідача про викладене та сповістив останнім як про необхідність проведення огляду його авто для відшкодування шкоди його авто, так і номеру його телефону для організації проведення такого огляду.

В подальшому, у телефонному режимі, працівник відповідача пояснив йому, що проводити відшкодування шкоди на його користь вони не будуть у звязку з тим, що авто винуватця ДТП ним не страхувалось для таких цілей. Також останній підтвердив, що ОСОБА_3 придбав авто у іншого власника, котрий при цьому дійсно та до часу виникнення ДТП страхував це авто у відповідача як свою відповідальність у ДТП, проте це ніяк не повязано з відповідальністю самого ОСОБА_3 у вчиненому ДТП, у звязку з чим у страхової компанії відсутня необхідність проведення експертизи вартості заподіяної шкоди і що він має право вчиняти подальший розгляд конфлікту на власний розсуд.

За таких обставин, через свого представника, 19.06.17 р. він отримав звіт № 317Е про оцінку, належного йому, автомобіля НОМЕР_2, згідно якого вартість відновлювального ремонту належного йому авто становить 13 404,51 грн.

30.06.1.7 р., постановою Рівненського міського суду у справі № 569/9760/17 третю особу по справі було визнано винним у вчиненні описаного вище ДТП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Відповідальність винуватця ДТП була застрахована в розмірі 100 000 грн. за мінусом франшизі в розмірі 1 000 грн., то тепер загальний розмір виплат на його користь вважає має становити 13 054,51 грн. і саме страховик має обовязок їх сплатити.

Крім того, вважає дії працівників відповідача неправомірними та таким, що заподіюють йому моральної шкоди та змушують його до зайвих витрат свого часу та коштів. Просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"», у визначений судом строк подав суду відзив на позов, у якому зазначає, що між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_5 був укладений Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК/2534635 від 02.01.2017 року, згідно з умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Citroen Xsara- VT7CH6FZB39460978, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

15.06.2017 року о 10 год 50 хв. ОСОБА_6, в. м. Рівне по вул. Кн. Володимира, 109 керуючи транспортним засобом «Citroen» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5.

Так, порядок отримання страхового відшкодування за Полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), ст. 35 якого передбачає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодуванням"протягом 30 днів "з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Ні 15.06.2017 року, ні на протязі 30 днів як це регламентує ст. 35 закону України про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою на виплату страхового відшкодування не звертався.

Також зазначає, що повідомлення про ДТП було подане 16 червня 2017 року ОСОБА_3

Відповідно до Звіту наданого позивачем - «Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_6 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 9728,11 грн.

Зазначає, що полісом АК/2534635 визначений розмір франшизи у сумі одна тисяча гривень.

Відповідно до п. 2 ст. 12 Закону - Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Тобто виходячи з вищезазначеного, суму відновлювального ремонту необхідно зменшити на розмір франшизи передбачений полісом: АК/2,11 - 1000 = 8728,11 грн.

Але, відповідно до аб. 2 її. 36.2 от. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Таким чином, від суми страхового відшкодування у розмірі 8728,11 грн, потрібно відняти 20% ПДВ, що по правилам аб. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону, становить 8728,11/1,2 =7273,43 грн.

Крім того, вважає посилання позивача на те, що зі страховика потрібно стягнута 2000 грн. є безпідставними, оскільки позивач жодним належним та допустимим доказом не доводить, що була завдана шкода здоровю.

Позивач не звертався до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування більше року (від дати ДТП 15.06.17 року до тепер), а отже є законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Отже, вважає дії ПрАТ «СК «ВУСО» є правомірними, а позов: ОСОБА_1 є не обґрунтованим, тому законні підстави для його задоволення відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Рівненського міського суду від 15 травня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (далі - страховик) та ОСОБА_5 (далі - Страхувальник) був укладений Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК/2534635 від 02.01.2017 року (далі-Поліс), згідно з умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Citroen Xsara- VT7CH6FZB39460978, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.15).

15.06.2017 року о 10 год 50 хв. ОСОБА_6, в. м. Рівне по вул. Кн. Володимира, 109 керуючи транспортним засобом «Citroen» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5., під керуванням ОСОБА_4

Постановою Рівненського міського суду у справі № 569/9760/17 від 30.06.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 14).

Суд враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, що вказана ДТП відбулася з вини ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_7, внаслідок пошкодження, якого позивачу завдана матеріальна шкода.

Вказані обставини визнаються учасниками справи і у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відтак, суд приходить до висновку, що створення ОСОБА_3 аварійної ситуації, призвело до завдання шкоди транспортному засобу позивача, тобто між протиправною поведінкою ОСОБА_3 та завданою шкодую існує причинно-наслідковий зв'язок.

Статтею 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що останній не звертався до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, на що звертає увагу суду і відповідач та вважає, що є законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Проте, суд не може погодитися з позицією ПрАТ СК «ВУСО», що шкода не має бути відшкодована, якщо позивач не виконав обов'язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка страховій компанії, оскільки ці обставини спростовуються таким.

В судовому засіданні зясовано, що ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомив ПрАТ СК «ВУСО» про ДТП за участі автомобілів НОМЕР_8 та «ВАЗ» 2107 державний реєстраційним номер НОМЕР_9.

Крім того, з оглянутого повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що ОСОБА_3 16 червня 2017 року повідомив про дорожньо-транспортну пригоду ПрАТ СК «ВУСО» а.с. 92).

Тобто, суд приходить до висновку, що про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 15.06.2017 року за участі автомобілів НОМЕР_10 та «ВАЗ» 2107 державний реєстраційним номер НОМЕР_9 ПрАТ «СК «ВУСО» було відомо.

Зі слів позивача, у телефонному режимі відповідач заперечував проводити відшкодування шкоди на користь позивача, у звязку з тим, що авто винуватця ДТП ОСОБА_3 не страхувалося ним в ПрАТ СК «ВУСО». До того ж останній підтвердив, що ОСОБА_3 придбав авто у іншого власника, який дійсно страхував це авто у ПрАТ СК «ВУСО» як свою відповідальність у ДТП, проте, це ніяк не повязано з відповідальністю самого ОСОБА_3 у вчиненому ДТП.

Суд не приймає до уваги зазначені доводи, виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 22.1. ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю і майну третьої особи.

Згідно ст. 20-1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» : 20-1.1. У разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

20-1.2. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обовязки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

З оглянутого в судовому засіданні полісу №АК /2534635 від 02.01.2017 року автомобіль марки Citroen Xsara, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахований в ПрАТ СК «ВУСО» строк дії якого з 00 год 00 хв 03.01.2017 року до 02.01.2018 року.

Так, суд приходить до висновку, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобівАК /2534635 зберігає чинність до закінчення строку його дії, незважаючи на зміну власника забезпеченого транспортного засобу.

Судом встановлено, що відповідач ухилився від виконання ним своїх обовязків та не відшкодував шкоду позивачу, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ СК «ВУСО».

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: 37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

В судовому засіданні не встановлено та в ході розгляду справи не здобуто, що ПрАТ СК «ВУСО» повідомило страхувальника про відмову у здійсненні виплати.

Згідно ст. 37.1.3. ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» : 37.1. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15.

З огляду на вказане суд доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного, суд встановив, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є відповідач страховик, тобто ПрАТ СК «ВУСО».

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що згідно зі звітом № 371Е від 19.06.2017 року про визначення величини втрати товарної вартості автомобіля НОМЕР_6 величина втрати товарної вартості, заподіяної власнику вказаного автомобіля, внаслідок ДТП, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 9728 грн. 11 коп. (а.с.4-8).

Вказаний звіт відповідач, у своєму відзиві вважав недопустимим доказом, оскільки звіт виконаний без участі відповідача, спричинені внаслідок ДТП пошкодження не були зафіксовані при складанні протоколу відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП, а тому не можуть свідчити про утворення їх саме внаслідок ДТП.

Суд з такими доводами погодитися не може, оскільки у постанові Рівненського міського суду від 30.06.2017 р. про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст.124 КУпАП встановлено, що обидва автомобілі, зазнали пошкоджень внаслідок ДТП.

Відповідно до звіту №371 Е, від 19.06.2017 року, наданий на оцінку автомобіль ВАЗ 21070 має пошкодження зосереджені на передній правій його частині, які зафіксовані на фото.

Отже, суд прийшов до висновку, що вищевказаний звіт судом приймається як допустимий доказ.

Однак, у вказаному звіті зазначено, що матеріальні збитки з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, складають 9728,11 грн.

Заперечуючи проти зазначених у звіті сум, відповідач посилався на те, що відповідно до полісу АК /2534635 визначений розмір франшизи у сумі 1000 грн, а відтак суму відновлювального ремонту необхідно зменшити на розмір франшизи.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Франшиза у будь-якому виді є елементом договору страхування який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення.

У відповідності до ст. 12.1.Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У відповідності до ст. 36.6 вказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З оглянутого в судовому засіданні полісу АК/2534635 вбачається визначений розмір франшизи у сумі одна тисяча гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, розмір франшизи - 1 тис. грн., за подією ДПТ, що сталася 15.06.2017 року, не підлягає відшкодуванню страховою компанією.

Аналізуючи матеріали справи у сукупності, суд вбачає причинний зв'язок між порушенням ОСОБА_3 правил дорожнього руху, та спричиненням позивачу матеріальних збитків у вигляді пошкодження належного йому автомобіля, а також відшкодування франшизи.

Суд не можна погодитися з доводами ПрАТ СК «ВУСО» про відрахування суми ПДВ від суми матеріального збитку.

Відповідно до п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податок на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ.

У зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Відтак, оскільки належний позивачу автомобіль НОМЕР_11, зазнав втрати товарної вартості, внаслідок ДТП, то з відповідача, як страховика, підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 8728, 11 грн.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що діями страхувальника позивачу завдана матеріальна шкоду в розмірі 8728,11 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО".

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що неправомірними діями працівниками відповідача заподіяно йому моральну шкоду та змушують його до зайвих витрат свого часу та коштів, розмір якої ним оцінено в 2 000 грн., вважає, що саме ці кошти має відшкодувати йому відповідач як компенсацію заподіяної ним йому моральної шкоди.

Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню судом, оскільки факт завдання позивачу моральної шкоди в результаті винних дій або бездіяльності відповідача не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні та позивачем не надано будь-яких доказів на обґрунтування, викладеного в позові.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме із сплатою за надання юридичних послуг.

При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.3 п. 1 ст.133 ЦПК України до витрат повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

18 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір № 18/1 про надання правової допомоги, відповідно до ордеру №1-5 серії РН-602 (а.с. 114).

Згідно з актом № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 26 грудня 2018 року надання правової допомоги в суді адвокат витратив 5 годин, що становить 5000 гривень.

Стаття 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України).

Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги №18/1 від 18 липня 2018 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає можливим зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 137 ч. 5 ЦПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору як інвалід війни, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в особі Рівненської філії СК «ВУСО», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 8728 ( вісім тисяч сімсот двадцять вісім) грн 11 коп матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" в дохід державного бюджету 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на користь ОСОБА_1 в розмірі 2000 (дві тисячі) грн відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Рівненський апеляційний протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 27а, кв. 47.

Відповідач ОСОБА_8 акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО", , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31.

Третя особа: ОСОБА_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст рішення складений 26 березня 2019 року

Суддя Н.Г. Кучина