Номер провадження: 22-ц/813/699/19
Номер справи місцевого суду: 523/2113/17
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Калараш А. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Одеса

Справа №523/2113/17

Провадження №22-ц/813/699/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси , ухвалене під головуванням судді Шепітка І.Г. 31 серпня 2018 року в м. Одеса, повний текст рішення складено 07 вересня 2018 року,

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, в обґрунтування якого посилався на те, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1, в якому позивач зареєстрований та проживає зі своєю родиною. Однак, після придбання позивачем вищезазначеного будинку, виявилось що в ньому перебуває без правових підстав ОСОБА_4, яка не є членом родини позивача.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 відмовляється добровільно виселитись з будинку, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом, в якому просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом виселення ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2(т.1 а.с.2-4).

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус ОМНО Савченко С.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, і з урахування уточненням в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ОСОБА_4 з 1998 року до теперішнього часу проживає за адресою: АДРЕСА_1 та враховуючи, що термін володіння вказаним житлом перевищує десять років, керуючись ст.344 ЦК України, 06 березня 2017 р. ОСОБА_4 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси про визнання за нею права власності за набувальною давністю на вказану квартиру. Крім цього, згідно відповідей на адвокатський запит, будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі КП «ЖКС Пересипське», а тому існують правові підстави вважати вищевказані договори купівлі-продажу частин житлового будинку АДРЕСА_1 від 06.12.2016 р., посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу Савченко С.В., недійсними у зв'язку з тим, що вони не відповідають вимогам цивільного законодавства України.

Остаточно ОСОБА_4 просила суд:

1.Визнати недійсним договір від 06.12.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. та зареєстрований в реєстрі за №1303, з приведенням сторін договору в попередній стан.

2.Визнати недійсним договір від 06.12.2016 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 щодо купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. та зареєстрований в реєстрі за №1306, з приведенням сторін договору в попередній стан, посилаючись на ті обставини.

3.Скасувати право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1, що зареєстровано за власниками ОСОБА_6 (номер запису про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16851598 від 05.10.2016 р.) та ОСОБА_2 (номери записів про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17890169 від 06.12.2016 р. та 17889407 від 06.12.2016 р.), з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с. 73-76, 156-159).

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав,просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом зустрічний позов підтримав просив задовольнити , первісний позов не визнав ,просив відмовити у задоволенні первісного позову.

Рішення ухвалено у відсутності відповідача за зустрічним позовом та третьої особи.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31.08.2018 року позов

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення задоволено повністю.

Виселено ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 91,6 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2, без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, діючий в інтересах ОСОБА_4,посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.09.2016 рокуу справі №523/2113/17 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував те, що ОСОБА_6 оформила право власності на будинок на підставі неіснуючого розпорядження Суворовської райдержадміністрації Одеської міської ради від 20.05.2008 року, що судом при винесенні рішення не враховано факту звернення до суду ОСОБА_4 про визнання права власності на спірний будинок за набувальною давністю.

Відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу мотивований тим, що ОСОБА_4 не надано доказів не існування рішення Суворовської райдержадміністрації Одеської міської ради від 20.05.2008 року про право власності ОСОБА_6 на спірний будинок. ОСОБА_4 самовільно займає приміщення у спірному будинку та не є стороною договорів купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_2 придбав спірний будинок,а в будинку проживає без правових підстав.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_4підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що перебування та проживання у спірному будинку ОСОБА_4 без правових підстав створює власнику будинку перешкоди у здійсненні ним свого права власності. Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 не надано доказів недійсності укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 договорів купівлі-продажу будинку.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 91,6 кв. м., житловою площею - 53, 5 кв. м., на підставі договору купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 06 грудня 2016 року, та договору купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 06 грудня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., про що наявні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с. 5-10).

Згідно довідки ОСББ «Слобідський» від 10.02.2017 року, домової книги з 16.12.2016 року ОСОБА_2 разом із членами своєї сім'ї проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 11-17).

Згідно довідки КП «ЖКС Пересипський» та відомостей домової книги даних про те, що ОСОБА_4 зареєстрована у АДРЕСА_1 не має(т.1 а.с. 37-40).

В судовому засіданні колегії суддів Федосенко Л.В. підтвердила те,що вона зареєстрована в будинку в с.Усатово Одеської області ,що належить її матері,проте з 1998 року проживає у спірному приміщенні ,оскільки раніше неофіційно доглядала за двоюрідною бабусею , яка мешкала у спірному будинку . Договору про догляд за бабусею не укладався та доказів того,що померла бабуся є її двоюрідною бабусею надати не може.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи не містять,а ОСОБА_4 не надані докази того, що вона проживає у АДРЕСА_1 з правових підстав. Таких доказів не було надано і в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи первісний позов,суд першої інстанції вірно посилався на те,що оскільки відсутні докази наявності у ОСОБА_4 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, докази проживання відповідача у спірному приміщенні з правових підстав та з врахуванням того, що власником спірного приміщення є ОСОБА_2, тому ОСОБА_4 створює позивачу перешкоди у володінні та користуванні ОСОБА_2 своїм майном.

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених, законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_2 не може бути власником спірного будинку в зв'язку з тим, що ОСОБА_6 не була власником цього будинку, оскільки відсутнє розпорядження Суворовської районного адміністрації Одеської міської ради від 20.05.2008 року, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

ОСОБА_2 набув право власності на будинок АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 06.12.2016 року.

Право власності ОСОБА_6 на вказаний будинок зареєстровано за №16851598, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 101, відповідно до Інформаційної довідки №74939767 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.12.2016 року, що було перевірено нотаріусом при посвідченні оспорюваних ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу будинку від 06.12.2016 року (т. 1 а.с.177, 203-206).

ОСОБА_4 не позбавлена права на оскарження права власності ОСОБА_6 на цей житловий будинок.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно застосував норми матеріального права є безпідставними та не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Держава гарантує об'єктивність, достовірність та повноту відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Крім того, згідно повідомлення відділу Управління державної реєстрації прав на нерухоме майно №14296-18 від 29.03.2018 року. встановлено, що при перегляді відомостей про право власності ОСОБА_6, які містяться у розділі Державного реєстру прав на об'єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 у реєстраційній справі 101 встановлено наявність розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 20.05.2008 року б/н, а також його електронної копії (т.2 а.с. 8-9).

Оскільки при укладенні та посвідченні нотаріусом договорів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були перевірені дані про право власності продавця нерухомого майна з Державного реєстру, відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що сторонами Договорів купівлі-продажу досягнуто всіх істотних умов договору та на підтвердження вказаного надано належним чином посвідчені копії необхідних документів, які містяться в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підставою для скасування рішення суду є відкрите провадження Суворовським районним судом м. Одесі по справі за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визнання права власності на спірний будинок за ОСОБА_4 за набувальною давністю є помилковими.

Відповідно до ч.2 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм права, які привели до неправильного вирішення справи за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за позовом ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу об'єкту нерухомості.

Інших доводів, які спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення , а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду

А.А. Калараш

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе