Провадження № 2/752/159/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору застави майна, та виключення запису про заставу рухомого майна, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ПАТ "Укрсоцбанк" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору застави майна, та виключення запису про заставу рухомого майна.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 07 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №380/473/07-А, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 24 501 долар США зі сплатою 10,5% річних, строком повернення до 06 травня 2014 року згідно з графіком погашення кредиту. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави майна № 04/3-667, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., відповідно до якого позивач передав в заставу транспортний засіб "Хундай Туксон" номерний знак НОМЕР_1. Позивач вважає, що зміст договору кредиту сеперчить положенням пунктів 2,4 глави 3 розділу ІІІ Інструкції "Про касові операції в банках України" затвердженою постановою Правління Національного банку України № 337 від 14.08.2003 р., що встановлюють порядок видачі готівки національної та іноземної валюти з каси банку. Всупереч нормам законодавства України зобов"язання у спірному кредитному договорі виражене в іноземній валюті - доларі США. Жодних умов щодо вираження зобов"язання у національній валюті України - гривні, або у гривні із визначенням грошового еквіваленту зобов"язання в іноземній валюті, спірний договір кредиту не містить. Також зміст кредитного договору суперечить ч. 2 ст. 11, ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не повідомив позичальника ОСОБА_1 у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон, а саме: про орієнтовну сукупну вартість кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту. Відсутність вказаної інформації у кредитному договорі призвело до того, що відповідач на власний розсуд зараховував фактично сплачену позивачем суму кредиту на будь-які рахунки та на невідомих позичальнику умовах на власний розсуд визначав розподіл фактично сплачених коштів на тіло та відсотки кредиту.

За таких підстав, позивач просить:

- визнати недійсним договір кредиту № 380/473/07-А від 07 травня 2007 року з усіма додатковими угодами до нього, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ соцального розвитку "Укрсоцбанк",

- визнати недійсним договір застави майна № 04/3-667 від 07 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк",

- виключити з державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу рухомого майна, а саме ТЗ "Хундай Туксон", 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та зняти заборону на його відчуження.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 26 т.1)

11 травня 2017 року відповідач ПАТ "Укрсоцбанк" надіслав до суду заперечення. (а.с. 230 т.1) Просить відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №380/473/07-А, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 24 501 долар США зі сплатою 10,5% річних, строком повернення до 06 травня 2014 року згідно з графіком погашення кредиту. (а.с. 15 т.1)

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави майна № 04/3-667, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., відповідно до якого позивач передав в заставу транспортний засіб "Хундай Туксон" номерний знак НОМЕР_1. (а.с. 18 т.1)

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 14 червня 2010 року відбулась зміна найменування юридичної особи на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який став правонаступником щодо всіх прав та обов'язків АКБ СР «Укрсоцбанк».

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: про умови надання споживчого кредиту, графік погашення і суми щомісячних платежів, про визначення сукупної вартості споживчого кредиту та його реальної процентної ставки тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Підписуючи оспорюваний договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору ОСОБА_1 був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З кредитного договору №380/473/07-А від 07 травня 2007 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та/або ОСОБА_1 в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що під час укладення оспорюваного правочину ОСОБА_1 звертався до банку з приводу роз'яснення йому положень договору, які були йому незрозумілі або за додатковою інформацією щодо умов кредитування.

ОСОБА_1 також не скористався своїм правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення оспорюваного правочину) щодо можливості відкликання згоди на укладення кредитного договору протягом 14 календарних днів з моменту отримання примірника укладеного договору без пояснення причин.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що правових підстав для визнання кредитного договору № 380/473/07-А від 07 травня 2007 року недійсним немає.

Доводи позивача про те, що кредитний договір №380/473/07-А від 07 травня 2007 року було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11 вказаного закону, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту, суд вважає безпідставними, оскільки спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Пунктом 1.1 кредитного договору №380/473/07-А від 07 травня 2007 року встановлено Графік щомісячних платежів, де чітко вказано суму тіла кредиту, яке позичальник щомісяця зобов'язаний сплатити на рахунок банку. Позивач на момент укладення договору не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору.

Крім того, станом на час укладання кредитного договору законодавцем не було встановлено вимоги про те, що у договорі про надання споживчого кредиту повинно бути зазначено інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту і що дана інформація повинна бути викладена як окремий письмовий документ.

Доводи позивача про те, що кредитний договір №380/473/07-А від 07 травня 2007 року за своїм змістом суперечить положенням законодавства, оскільки не містить істотних умов для такого виду договору, а саме: номеру рахунку для сплати заборгованості, ґрунтуються виключно на довільному трактуванні позивачем положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і умов кредитного договору та спростовуються фактичними обставинами справи та умовами кредитного договору.

В умовах кредитного договору №380/473/07-А від 07 травня 2007 року чітко прописано порядок погашення суми основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця згідно графіку вказаному в п.1.1 даного договору, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 06 травня 2014 року.

Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора суми кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок НОМЕР_2 в Київській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» до десятого числа місяця наступного за тим, в якому від імені кредитора нараховані проценти.

З наявних в матеріалах справи доказів чітко вбачається, ОСОБА_1 не заперечується, що в період з травня 2017 року він виконував умови кредитного договору і будь-яких заперечень та/або звернень до банку з приводу незрозумілості розміру суми основного боргу, розміру суми процентів за користування кредитом, які підлягають сплаті, номеру рахунку на який сплачувати суму основного боргу та суму процентів, у нього не було.

Доводи позивача про те, що існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки валютою кредиту є долар США, а реально кредит був наданий у гривні і ОСОБА_1 фактично використав для споживчих потреб саме 123 730,05 грн., а не 24 501,00 доларів США, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов'язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Пунктом 2.1 кредитного договору № 380/473/07-А від 07 травня 2007 року встановлено, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових грошей в доларах з наступною їх конвертацією (обміном) через операційну касу Київської обласної філії АКБ Укрсоцбанк в гривні та прийняттям суми в гривнях для перерахуванням на цілі, визначені п. 1.2. цього договору.

На виконання даних умов договору, 07 травня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», з заявою про видачу готівки в сумі 24 501,00 доларів США, що еквівалентно 123 730,05 грн. (а.с. 21 т.1)

Отже, з наведеного вбачається, що під час надання кредиту в доларах США банком було здійснено його конвертацію (обмін) через операційну касу Київської обласної філії АКБ Укрсоцбанк в гривню, чим повністю дотримано вимог п.2.1 кредитного договору №380/473/07-А від 07 травня 2007 року. Крім того, чинним на час видачі кредитних коштів законодавством, не встановлювалися заборони щодо видачі кредиту у валюті з подальшою його конвертацією в національну валюту.

Таким чином, підписуючи оскаржуваний кредитний договір, позичальник ОСОБА_1 погодився з усіма умовами щодо отримання кредиту, повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором. Він був ознайомлений з умовами кредитного договору, які узгоджені та підписані сторонами. Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

Доводи позивача про те, що банк, скориставшись несправедливим положенням кредитного договору та, видавши позичальнику ОСОБА_1 кредит у гривні, вимагає виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору у доларах США, як наслідок, від коливань курсів у період дії кредитного договору ОСОБА_1, як споживачу заподіяно істотну шкоду, суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно зі статтю 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України.

Відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щодня. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

З вказаних норм закону вбачається, що питання незмінності курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено.

Зі змісту кредитного договору №380/473/07-А від 07 травня 2007 року чітко вбачається, що валютою кредиту є долар США. Даний факт достовірно був відомий позичальнику.

Таким чином, укладаючи спірний договір про надання кредиту в іноземній валюті, сторони взяли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомимГрищенку О.М.

Інші аргументи позовної заяви не дають підстав для висновку про те, що наявні правові підстави для визнання кредитного договору №380/473/07-А від 07 травня 2007 року недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договіру застави майна № 04/3-667 від 07 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк", та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заставу рухомого майна, а саме ТЗ "Хундай Туксон", 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та зняти заборону на його відчуження, є похідними від основних, а тому також не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 16, 203, 215, 1048, 1049 та 1050 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 272-279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору і договору застави майна, та виключення запису про заставу рухомого майна.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 березня 2019 року.

Суддя: