Провадження № 2/522/3702/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

за участю секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2017 року до Приморського районного суду міста Одеси звернулася ОСОБА_3 з позовом до Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» (далі - КП «ОМЕТ»), в якому просить стягнути з КП «ОМЕТ» (Ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму у розмірі 34 448 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 66 коп., в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також усі понесені ОСОБА_4 судові витрати.

Позивачка посилається на те, що 25.01.2017 р. о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_2 , водій КП «ОМЕТ», керуючи транспортним засобом марки «БАЗ АО07924», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва не обрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який їхав попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вона є власником пошкодженого автомобіля. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року у справі № 504/538/17 ОСОБА_2 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як встановлено постановою Комінтернівського районного суду Одеської області, ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП перебував з КП «ОМЕТ» у трудових відносинах та виконував службові обов`язки. З метою з`ясування суми матеріальних збитків, вона звернулася до судового експерту Кеосака А.П., який 13.03.2017 р. підготовив Висновок № 040/17 експертного автотоварознавчого дослідження та визначив вартість матеріального збитку 34 448 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 66 коп.

Провадження у справі відкрито 28 серпня 2017 року. В судовому засіданні 09 січня 2018 року ухвалено провести підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовити повністю, стягнути суму матеріальних збитків з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» (Ідентифікаційний код юридичної особи в ).

25.06.2018 р. ухвалою Приморського районного суду міста Одеси задоволено заяву представника позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 .

За заявою представника відповідача ухвалою від 02.11.2018 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» (код за , адреса: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Нікопольський, буд. 54 (відокремлений підрозділ Одеська філія код ЄДРПОУ ВП 37165243, місцезнаходження ВП 65082, м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 11, офіс 9.

Ухвалою суду 19 грудня 2018 року закрито підготовче засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити повністю, надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача позов не визнала, підтримала доводи, які викладені у запереченнях.

Третя особа ОСОБА_2 та представник ПАТ «СТРАХОВЕ ТОВРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» в судове засідання повторно не з`явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25.01.2017 р. об 15 годин 35 хвилин ОСОБА_2 , який працював водієм КП «ОМЕТ», під час керування транспортним засобом марки «БАЗ АО7924», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Одесі по вул. Чорноморського козацтва не обрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з попереду їдучим автомобілем марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власницею якого є ОСОБА_4 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.04.2017 р. (справа № 504/538/17) ОСОБА_2 визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу БАЗ А07924 номерний знак НОМЕР_2 застрахована ПрАТ «СТ «ІЛЛІЧІВСЬКЕ».

Зазначені обставини підтверджені учасниками справи в ході судового розгляду.

В порядку п. 2.1 п. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми нього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

На підставі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 з 30.12.2016 року по 14.04.017 року працював водієм автобуса категорії «Д» цеха експлуатації автотранспортної служби КН «ОДЕСГОРЕЛЕКТРОТРАНС», про що свідчить довідка № 88 від 08.11.2017 року.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, на час вчинення ДТП 25.01.2017 року ОСОБА_2 працював водієм у Комунальному підприємстві «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС».

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного суду України за № 6-2808цс15 від 20.01.2016 р. право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Також, Верховний Суд України визначив, що зобов`язання, яке виникло у відповідних правовідносинах, є деліктним, а отже, первісним, основним зобов`язанням в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Відповідно до висновку № 040/17 складеного 13.03.2017 року судового експерта Кеосак А.П. експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 34448,66 гривень.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав, дане твердження викладено в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.01.2016 року №6-2808цс15.

Вищезазначений правовий висновок був неодноразово підтриманий Верховним судом України і в інших справах, наприклад, у постановах: № 6-725цс16 від 14.08.2016 року; № 756/12292/14-ц від 26.10.2016 року; № 760/25782/14-ц від 21.12.2016 року.

Крім того, Верховний Суд також підтримується такої позиції у наступних постановах: № 553/219/16-ц від 06.02.2018 року; № 760/4117/16-ц від 07.02.2018 року; № 344/10730/15-ц від 14.02.2018 року; № 642/9163/15 від 19.02.2018 року; № 296/9478/13-ц від 12.03.2018 року; № 910/7496/17 від 15.03.2018 року; № 296/587/17 від 28.03.2018 року; № 761/30666/16-ц від 12.04.2018 року; № 753/13595/15-ц від 18.04.2018 року; № 678/20/16-ц від 25.04.2018 року; № 910/9029/17 від 27.04.2018 року; № 352/2740/14-ц від 02.05.2018 року; № 381/394/17 від 30.05.2018 року; № 541/3258/15-ц від 13.06.2018 року; № 761/34627/16-ц від 27.06.2018 року; № 750/9590/16-ц від 02.07.2018 року.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про необхідність позивача звернутись до страхової компанії за відшкодуванням та відсутності підстав для стягнення з підприємства коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначене спростовується, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потеплілий має право на тримання відшкодування, що реалізується шляхом подання заяви до страховика. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, а за ч. 2 ст. 14 ЦК України, не може бути примушена до дії, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тобто, має право, а не обв`язок.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

При цьому, суд приймає до уваги, що розмір матеріального збитку представником відповідача не оспорювався. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що позивачем понесенні витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок та судові витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, що підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно статті 141 ЦПК України, ОСОБА_4 на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 22, 386, 1172, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», треті особи ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО «ІЛЛІЧІВСЬКЕ» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС» (65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, 1, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошову суму у розмірі 34 448 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок вісім) гривень 66 копійок, в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати, які складаються з оплати судової експертизи у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя Л. М. Чернявська

19.11.2019