Справа № 541/1951/18
Номер провадження 2/541/100/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2019 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючого судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Калініченко Л.О.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору, третя особа: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

04 вересня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений спадковий договір, відповідно до якого, після смерті позивача право власності на Ѕ (одну другу) частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Личанська, 22, перейде до відповідача.

У звязку з тим, що на момент підписання спадкового договору ОСОБА_5 почував себе погано, він не звернув уваги на окремі пункти спадкового договору, щодо обовязків набувача за вищезазначеним договором. Між тим, умови спадкового договору від 25.07.2013 року не містять конкретних обовязків відповідача, як набувача цінного майна. Даним договором не передбачено забезпечення харчуванням, медикаментами, відповідним доглядом та надання необхідної допомоги відчужувачу.

Починаючи з 2016 року стан здоровя ОСОБА_5 погіршився, у квітні 2018 року, згідно довідки до акту огляду МСЕК він отримав І групу інвалідності підгрупа Б та, на теперішній час потребує, постійного стороннього догляду. ОСОБА_2 з 2017 року не провідує позивача, та не реагує на його телефонні повідомлення про погіршення стану здоровя.

Розірвати спадковий договір від 25.07.2013 р. в добровільному порядку відповідач відмовляється.

Позивач просив суд розірвати спадковий договір, посвідчений 25 липня 2013 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2; зняти заборону відчуження з належної ОСОБА_5 Ѕ частки будинковолодіння: а саме: кімнати 1 - 7 пл. 10,2 кв.м., кімнати 1 8, пл.18.1 кв.м., гаража Д, сараю - 3, вбиральні І, споруд № 1-2, розташованого за адресою: 37600, Полтавська обл., м. Миргород, вул. Личанська, буд. 22, накладену 25.07.2013 року приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 зареєстровим за № 4351107.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.139).

При судовому розгляді справи представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити в повному обємі, як законний та обґрунтований, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не визнала заявлені до неї вимоги. Пояснила, що позивач ОСОБА_5 є її батьком. У звязку з тим, що останній зловживав алкогольними напоями то шлюб між батьками розпався, після чого вони з матірю проживали в Луганської області. В 2013 році батько знайшов доньку та запропонував подарувати їй Ѕ частину належного йому будинку, за умови, що вона його поховає після смерті. ОСОБА_2 приїхала до батька, побачила жахливі умови в яких він проживає та, погодившись на його пропозицію, прийняла заходи для оформлення Ѕ частини житлового будинку з метою послідуючого укладення договору дарування. В цей же період вона провела ремонтні роботи в будинку, де проживав батько. Після того, як всі документи були підготовлені, і вони з ОСОБА_5 зявилися до нотаріуса з метою укладення договору дарування, позивач відмовився підписувати договір, та вказав, що бажає, щоб Ѕ частина будинку перейшла до власності доньки, тільки після його смерті. У звязку з чим, нотаріусом було запропоновано, укласти спадковий договір, у даному випадку майно переходило б у власність ОСОБА_2 після смерті батька. Сторони погодилися. В результаті вони уклали спадковий договір, всі пункти спадкового договору були між ними узгоджені, що засвідчено підписами. В подальшому батько перестати пускати доньку до будинку, замінив замок на вхідних дверях, заявив, що маються інші люди, які його доглянуть, та почав з нею вирішувати спори в судовому порядку. Оскільки, умови спадкового договору виконуються ОСОБА_2 в повному обємі, у задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги заявлені ОСОБА_5, просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, пояснив, що у 2013 році до нього звернулася ОСОБА_2, з метою оформлення договору дарування на Ѕ частину житлового будинку, належного її батьку, він розяснив, які документи для цього необхідно підготувати. 25.07.2013 зявилися сторони, нотаріус оголосив договір дарування, та наслідки його укладення, на що позивач відмовився підписувати договір, вказав, що бажає, щоб належна йому Ѕ частина будинку перейшла у власність дочки тільки після його смерті. Нотаріус запропонував ряд варіантів, сторонами було вибрано спадковий договір. Він запропонував проект договору, відповідно до положень якого відповідач повинна була забезпечити позивача харчуванням, медикаментами, відповідним доглядом та надання необхідної допомоги, але ОСОБА_2 зазначила, що у звязку з віддаленістю її місця проживання не зможе виконувати дані зобовязання. ОСОБА_5 попросив прибрати вищезазначені пункти договору та обумовив, що єдиною умовою переходу у власність відповідачки належної йому Ѕ частини житлового будинку є поховання. Перед укладанням договору, приватним нотаріусом було проведено попередню співбесіду як з відчужувачем, так і набувачем та виявлено їх обопільне бажання скласти договір саме в такій редакції.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що раніше співмешкала з позивачем, зараз надає йому постійну допомогу: готує, прибирає, оскільки він сам не в змозі здійснювати такий догляд.

Свідок ОСОБА_7, пояснила, що працює приватним підприємцем та на прохання ОСОБА_2 завозила в будинок її батька необхідні матеріали для проведення ремонту. Відповідач зробила ремонт в будинку, замінила вікна, поставила бойлер, кондиціонер, а позивач перестав пускати її в будинок, лаявся, погрожував.

Зі змісту відзиву на позовну заяву, наданого суду, вбачається, що дійсно 25 липня 2013 року, позивач та відповідач уклали спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відповідно до умов якого набувач, тобто відповідач по справі ОСОБА_2, зобовязується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача, позивача по справі ОСОБА_5, і в разі його смерті, набуває право власності на майно, що є особистою приватною власністю відчужувача і складається з Ѕ частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: м. Миргород, вул. Личанська, 22.

У п.п.3.2.1 спадкового договору зазначено право позивача вимагати належного виконання набувачем його обовязків за цим договором.

Обовязки набувача закріплені у п.3.3 згаданого спадкового договору, який містить їх вичерпний перелік:

-надавати відчужувачу довічне забезпечення в натурі у вигляді проживання в зазначеній частині будинковолодіння (п.п. 3.3.1);

-поховати відчужувача у разі його смерті (п.п. 3.3.2).

Таким чином, спадковим договором встановлено лише два вищевказані обовязки відповідача, які вона має виконати по відношенню до позивача. Зокрема, до настання смерті останнього, ОСОБА_2 має виконувати лише обовязок, який стосується можливості проживання у зазначеній частині будинковолодіння ОСОБА_5, і даний обовязок відповідачем виконується, що не заперечується позивачем.

Підставу для розірвання спадкового договору позивач повязує з поганим самопочуттям в момент його підписання, у звязку з чим він не звернув уваги на окремі пункти спадкового договору, та погіршення стану здоровя, починаючи з 2016 року.

Твердження позивача про те, що умови спадкового договору від 25.07.2013 року не містять конкретних обовязків відповідача, як набувача цінного майна, а містять лише загальні декларативні обовязки людини щодо шанобливого ставлення до іншої особи є сумнівним, оскільки обовязки відповідача відокремлені в пункті 3.3. спадкового договору з назвою «Обовязки набувача», де вони достатньо чітко та зрозуміло сформульовані, не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_5 вже звертався до суду з подібними вимогами до відповідача, і хоча його позовні вимоги стосувалися визнання спадкового договору недійсним, а не його розірвання, як у даному випадку, їх обґрунтування було аналогічним.

Відповідач ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви та відшкодувати понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. (а.с.44-47).

Позивачем ОСОБА_5 було надано відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідно до п.3 п.п.3.1.1 спірного спадкового договору, укладеного, 25.07.2013 року, відчужувач майна зобовязаний зберігати вищезазначене нерухоме майно у стані, що відповідає санітарним технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього договору.

Проте, на теперішній час позивач прикутий до ліжка, за будинком ніхто не доглядає, отже через свої фізичні вади та за станом здоровя він не може виконувати умови спадкового договору.

З підстав, щодо звернення до суду з подібними вимогами, зазначив наступне. Дійсно у вересні 2017 року він звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору, проте рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.11.2017 у задоволенні позовних вимог було відмовлено. При розгляді зазначеної справи було надано велику кількість доказів з обох сторін, одним із доказів зі сторони ОСОБА_2 було те, що вона значно поліпшила з 2013р. по 2014 р. стан нерухомого майна, шляхом поточного та капітального ремонту на суму 44191,92 грн., проте поліпшення нерухомого майна не було умовою спірного договору. Крім того всі поліпшення, які зробила ОСОБА_2 відбулися лише у одній кімнаті, яку вона закрила на ключ і до якої у нього не має доступу.

Щодо судових витрат, а саме: витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, позивач наголосив, що він є особою з інвалідністю І групи підгрупа Б, на теперішній час його пенсія складає 1452 грн., а тому він не має можливості сплатити вищевказану суму у разі відмови у задоволенні позову.

Просив суд врахувати вищезазначене при прийнятті рішення, та задовольнити його позовні вимоги (а.с.70-72).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_5, є власником Ѕ (однієї другої) частки будинковолодіння, що знаходиться за адресою: вул. Личанська, 22, м. Миргород, Полтавська обл..

25 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області та зареєстрований в реєстрі за № 1278 (а.с.75-76).

Відповідно до п.1.1 спадкового договору, набувач, зобовязується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача, і в разі його смерті, набуває право власності на майно, що є особистою приватною власністю відчужувача і складається з Ѕ частки будинковолодіння, розташованого на неприватизованій земельній ділянці, що знаходиться за адресою: вул.Личанська, 22, м.Миргород, Полтавська обл., та складається в цілому з: жилого будинку А-1, А1-1, загальною площею 80,3 кв.м., жилою площею 56,7 кв.м., погріба Б, гаража Д, сарая Ж, сарая З, вбиральні І, споруд №1-2.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно зі ст. 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Ч.1 ст. 1308 ЦК України передбачено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Крім того, підстави для зміни або розірвання договору передбачені положеннями ст. 651 ЦК України, зокрема ч.2 якої визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 мотивує тим, що на момент підписання спадкового договору він почував себе погано, та не звернув уваги на окремі пункти договору, щодо обовязків набувача. Крім того, відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, а він потребує постійного стороннього догляду.

Між тим, відповідно до п.3.3 спадкового договору, на набувача покладаються такі обовязки: надавати відчужувачу довічне забезпечення в натурі у вигляді проживання в зазначеній частині будинковолодіння (п.п.3.3.1), поховати відчужувача у разі його смерті (п.п.3.3.2).

П.4.4 спадкового договору передбачено, що, у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача в разі неможливості виконання ним обовязків за цим договором.

Разом з тим, встановлено, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.11.2017, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним спадкового договору від 25 липня 2013 року відмовлено (а.с.122-124).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2018 року вищезазначене рішення залишено без змін. (а.с.125-129 ).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту вищезазначених рішень першої та апеляційної інстанцій, позивачем не надано жодного належного доказу, який би доводив наявність в діях позивача помилки щодо природи правочину при укладанні саме спадкового договору, його умови були попередньо узгодженні сторонами, відповідали їх волі та дійсним намірам. Перед укладанням договору, приватним нотаріусом було проведено попередню співбесіду як з відчужувачем, так і набувачем та виявлено їх обопільне бажання скласти договір саме в такій редакції.

За змістом ст.1305 ЦК України сторони спадкового договору можуть, а не зобов'язані, передбачити певні зобов'язання для набувача вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Виходячи з принципу свободи договору, сторони при укладанні спірного договору, з урахуванням того, що донька власника будинку ОСОБА_2 проживала в значній віддаленості від батька, мала постійне місце проживання, свою сім'ю та роботу, погодили взаємні права та обов'язки без посилання на те, що вона зобов'язується здійснювати постійний догляд за батьком.

Таким чином, судом не встановлено порушення умов спадкового договору відповідачем.

Зважаючи на вищевикладене, у задоволенні позову ОСОБА_5 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову до суду позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Так як його позовні вимоги залишені без задоволення, то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в задоволенні позову на позивача.

Положеннями ч.3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідачем документально підтверджено понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн., та надано детальний опис наданих послуг (а.с.59, 153).

Отже, враховуючи результат розгляду справи, витрати на правничу допомогу понесені ОСОБА_2 підлягають стягненню на її користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 92, 95, 133, 137, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.526, 628, 1302, 1305, 1308 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 (37600, вул.Личанська, 22, м.Миргород, Полтавська обл., РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (37100, пров.Мирний, 24, смт.Чорнухи, Полтавська обл., РНОКПП НОМЕР_2) про розірвання спадкового договору, третя особа: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 (37600, вул.Незалежності, 15 А, м.Миргород, Полтавська обл.), відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 2000 грн. (дві тисячі гривень) витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 25 березня 2019 року.

Суддя: ОСОБА_8