РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/673/19

провадження у справі №2/0285/490/19

21 березня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………………..ОСОБА_1

секретаря………………….……..ОСОБА_2

з участю сторін:

позивачки………………………..ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_5

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на їх спільних неповнолітніх дітей. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, на її утриманні перебуває троє дітей: син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Посилаючись на те, що відповідач є працездатною молодою особою, однак ухиляється від обовязку утримувати своїх дітей, позивач просила стягнути з нього аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення кожним з них повноліття.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач частково визнав позовні вимоги, погодився сплачувати аліменти на своїх дітей в твердій грошовій сумі по 1 000 грн. щомісячно на кожного, оскільки офіційно не працює і не має постійного заробітку для сплати аліментів у вказаному розмірі. Окрім того, має підозри на хронічне захворювання туберкульоз.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України).

Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітніх: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивачка не працює, оскільки доглядає четверту дитину ОСОБА_11, 08.11.20189 року народження, та знаходиться на обліку в районному управлінні праці та соціального захисту населення. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було.

Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на наявність у нього хронічного захворювання, оскільки ним не надано, а судом не здобуто жодного належного доказу на підтвердження вказаної обставини.

Відповідач є здоровою молодою особою 35 років; офіційно не працює і при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не приймає достатньої участі у вихованні неповнолітніх дітей та не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя, а відтак він спроможний сплачувати аліменти.

Обовязок по утриманню неповнолітніх дітей сторін не може бути покладений виключно на їх матір.

Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст.7 Закону: 2 027 грн. для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень 2019 року вона становила 7 372 грн.); наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме, як інтересам усіх трьох дітей сторін, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві їх потреби.

Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень ч.2 ст.182 СК України, якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак вказана норма права не зобовязує суд встановлювати саме такий розмір аліментів, який не залежить ні від розміру прожиткового мінімуму, ні від відсотків від нього.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити трьом дітям шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожного.

Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання.

Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня предявлення позову, тобто з 25 лютого 2019 року.

Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного і керуючись статтями 12, 13, 76-81, 259, 265, 354 ЦПК України, статтями 180-183, 191СК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, (уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_8; ІН НОМЕР_1)

на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, (уродженки та жительки с. Кропивня Новоград-Волинського району Житомирської області, вул. Дружби, 44; ІН НОМЕР_2)

аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3,

в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 (одна тисяча пятсот) грн. щомісячно на кожну дитину,

починаючи стягнення з 25 лютого 2019 року до повноліття дітей.

Стягнути з ОСОБА_5на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання, а в іншій частині в загальному порядку.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.О.Літвин