Справа № 307/457/19
Провадження № 2/307/788/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Комяті Н.А.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Буштинської селищної ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такими, що втратив право на користування житлом у будинку № 313, по вул. Головна, в смт. Буштино.

Посилається на те, що відповідно до рішення Тячівського районного суду від 13.12.2005 р. на правах приватної власності їй належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташваний по вул. Головній, 313, у смт. Буштино.

Право приватної власності на вказаний будинок зареєстровано у Тячівському РПТІ, що стверджується реєстраційним посвідченням від 14.02.2006 р.

19.03.2011 р. її донька ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з відповідачем, тому 18.01.2013 р. у встановленому законом порядку ОСОБА_2 був зареєстрований у належному їй житловому будинку.

Рішенням Тячівського районного суду від 31.10.2017 р. шлюб між відповідачем та ОСОБА_4 був розірваний.

З 2016 року ОСОБА_2 у житловому будинку № 313, по вул. Головній, у смт. Буштино, не проживає.

На сьогоднішній день відповідач проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Головній, у смт. Буштино, де орендує житловий будинок.

Просить задовольнити позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позовніц заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав.

Представник Буштинської селищної ради у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 313, по вул. Головній, в смт. Буштино, що стверджено рішенням Тячівського районного суду від 13.12.2005 р. та реєстраційним посвідченням, виданого Тячівським РПТІ № 136 від 14.02.2006 р.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

Відповідно до довідок Буштинської селищної ради № 67 та № 68 від 10.01.2019 р. у будинку № 313, по вул. Головній, у смт. Буштино, проживає ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4 та внучка ОСОБА_5 Колишній чоловік ОСОБА_4- ОСОБА_2, у житловому будинку, що у смт. Буштино, вул. Головна 313, не проживає з 2016 року.

З акту обстеження матеріально-побутових умов, виданого Буштинською селищною радою вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишній чоловік ОСОБА_6, з яким вони розлучені більше року, і який в добровільному порядку не хоче виписуватися з дворогосподарства № 313, по вул. Головній, у смт. Буштино.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 більше року не проживає у належному позивачці житловому будинику № 313 по вул. Головній, у смт. Буштино, та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не навів, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці.

За таких обставин позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 391, 405 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 таким, що втратив право на користування житлом у будинку № 313, вул. Головній, у смт. Буштино Тячівського району Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 29.03.2019 року.

Головуючий: Гримут В.І.