Справа №339/126/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2019 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Головенко О. С.
секретаря судового засідання Латик В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів, -
02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів в її користь інфляційні втрати в зв`язку з простроченням виконання зобов`язання по сплаті боргу на підставі рішення суду в сумі 403610,75грн.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 08 липня 2008 року між АБ "Київська Русь" (в подальшому змінено найменування на ПАТ "Київська Русь") та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 4563-09-08-2, предметом якого слугувало надання останній кредитних коштів у розмірі 2 000 000,00 грн.
Для забезпечення виконання зобов`язань між АБ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08 липня 2008 року укладено договори поруки.
У зв`язку з неналежним виконання відповідачами своїх кредитних зобов`язань ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулося до Болехівського міського суду з позовною заявою про дострокове стягнення з відповідачів частини позики, що залишилась та належних йому процентів.
09 лютого 2010 року Болехівським міським судом винесено рішення про повне задоволення позову та стягнуто в солідарному порядку з відповідачів кредитну заборгованість в розмірі 2 216 303,89 грн., станом на 02 листопада 2009 року.
В подальшому, в зв`язку з частковим погашенням відповідачами кредиту та одночасним нарахуванням банком процентів та штрафів збільшилася сума заборгованості по кредитному договору, внаслідок чого ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до суду з новим позовом.
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1256053.32 грн. заборгованості за кредитним договором від № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року , з них 1041845.62 грн. заборгованість по відсотках, 136876.21 грн. штрафу за несвоєчасну сплату суми основного боргу по кредиту, 77331.49 грн. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

13 березня 2018 між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено Договір про відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-a/42. Відповідно до п. 2.1 Договору відступлення права вимоги ПАТ «Банк «Київська Русь» передає (відступає) на користь ОСОБА_1 свої права вимоги по кредитному договору № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року, а також за договорами поруки.

Ухвалами Болехівського міського суду від 31 травня 2018 року, 09 січня 2019 року замінено стягувача ПАТ "Банк "Київська Русь" на правонаступника ОСОБА_1 і, відповідно, позивач є кредитором .

З часу набранням законної сили рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2013 року відповідачі не вживали заходів для погашення заборгованості, визначеної судом .

Позивач вказує, що станом на 22 квітня 2019 року заборгованість відповідачів становить 1041845.62 грн., а нараховані на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати за три попередні роки становлять 403610.75 грн., що й стало підставою для звернення до суду.

30 травня 2019 року провадження в справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.

15 серпня 2019 року позивач подала заяву, в якій вказує, що на підставі рішення суду видані виконавчі листи, які звернені до примусового виконання в органи ДВС.

З листа Болехівського МВ ДВС ГТУЮ №4835 від 31 липня 2019 року вбачається, що по виконавчому листі №902/522/12 стянуто та перераховано стягувачу 8032.13 р. н.

З листа Стрийського МРВ ДВС ГТУЮ в Львівській області №09-20-12/16110 від 01 серпня 2019 року встановлено, що по виконавчому листі стягнуто з ОСОБА_3 63742.76 грн.

Таким чином, органами ДВС на виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2013 року стягнуто з відповідачів загальну суму заборгованості 71774.89 грн., які зараховані кредитором ( позивачем) в рахунок погашення неустойки, а саме штрафу за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту (а.с.147).

18 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася повторно, подала заяву, в якій просить засідання проводити у її відсутності та не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.205).

Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилис повторно, про дату, час і місце цього засідання повідомлені у встановленому законом порядку, зокрема, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та не подали відзив на позов (а.с.196-198, 210, 215, 213).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

А тому, враховуючи письмову згоду представника позивача (а.с.34), суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов донаступного висновку.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

А способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, примусове виконання обов"язку в натурі, ін.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Так, із змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що предметом спору є

стягнення інфляційних витрат в зв"язку з невиконанням грошового зобов"язання, встановленого рішенням суду .

При цьому судом встановлені такі обставини.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» 1256053.32 грн. заборгованості за кредитним договором № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року, з них : 1041845.62 грн. заборгованість по відсотках, 136876.21 грн. штрафу за несвоєчасну сплату суми основного боргу по кредиту, 77331.49 грн. штрафу за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту За період з 03.11.2009 року по 18.12.2012 року (а.с.7-8).

13 березня 2018 між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено Договір про відступлення прав UA-EA-2018-01-31-000078-a/42, згідно якого (п. 2.1) ПАТ «Банк «Київська Русь» передає (відступає) на користь ОСОБА_1 свої права вимоги по кредитному договору № 4563-09-08-2 від 08 липня 2008 року, а також за договорами поруки (а.с.3-6).

Ухвалами Болехівського міського суду від 31 травня 2018 року замінено стягувача ПАТ "Банк "Київська Русь" на правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №50569183, №51820786 щодо виконання виконавчих листів №902/522/1 від 12.03.2013 року, виданих Болехівським міським судом .

Ухвалою від 09 січня 2019 року у виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 08.07.2008 №4563-09-08-2 та судових витрат виданих на виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.01.2013 у справі №902/522/12 замінено сторону (стягувача) Публічне акціонерне товариство "Київська Русь" на правонаступника ОСОБА_1 (а.с.9-11).

Встановлено, що на даний час рішення суду з приводу стягнення вказаної заборгованості відповідачами не виконане.

Зокрема, матеріали справи свідчать про те, що Болехівським МВ ДВС ГТУЮ по виконавчому листі №902/522/12 стянуто та перераховано стягувачу 8032.13 рн. (а.с.148) та Стрийським МРВ ДВС ГТУЮ в Львівській області по виконавчому листі №902/522/12 від 21.05.2013року стягнуто з ОСОБА_3 63742.76 грн.(а.с. 149).

Таким чином, органами ДВС на виконання рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області стягнуто з відповідачів загальну суму заборгованості 71774.89 грн., які правомірно зараховані позивачем, як кредитором в рахунок погашення штрафу за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту на підставі ст. 534 ЦК України.

Так, згідно ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Оскільки таке погашення заборгованості проведено невчасно, то позивач на підставі ст.625 ЦПК України просив стягнути суму боргу в розмірі 1041845.62 грн., що є заборгованість по відсотках, зазначених в рішенні суду, з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019року.

Суд погоджується з доводами позивача та при цьому виходить з того, що позивач на підставі ст. 13 ЦПК України на власний розсуд розпоряджається своїми.

Так, за змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду погодилася висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Ураховуючи зазначене та встановивши, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2013 року задоволено позов та стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в солідарному порядку 1041845.62 грн. заборгованості по відсотках по кредиту і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, тобто, є грошовим зобов`язанням, то суд вважає, що у даній справі є усі складові для відповідальності відповідачів.

Зокрема, є рішення суду та існує зобов`язання між сторонами, таке зобов`язання є грошовим і визначено у національній валюті, з вступом рішення у законну силу визначене зобов`язання є простроченим і правовідносини з приводу прострочення зобов`язання регулюються ст. 625 ЦК України.

Суд також погоджується з доводами позивача про стягнення інфляційних витрат в порядку ст.625 ЦК України, оскільки заборгованість по договору позики судовим рішенням визначена у національній валюті - гривні.

Згідно ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

З розрахунку , наданим позивачем, розмір інфляційних збитків з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року становить 403610.75 грн. (а.с.12).

Однак, позивачем допущено помилку, оскільки згідно розрахунку суду та сума становить за вказаний період 392254.88 грн., що підлягають стягненню в користь позивача.

Здійснюючи такий розрахунок, враховуючи межі судового розгляду, суд виходить з того, що інфляційні витрати нараховуються шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції за вказаний період, від якого потім віднімається сума боргу, яка вже стягнута за рішенням суду та визначену Держкомітетом статистики (листи від 13.02.2009року, від 03.03.2011 року) та Рекомендації ВСУ від 03.04.1997 року, викладені у листі №62-97 р.

Сукупний індекс інфляції з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року становив : 137.65 ( 100.1%, 99.8 %, 99.9 %, 99.7%, 101.8 %, 102.8 %, 101.8 %, 100.9%, 101.1%, 101%, 101.8%, 100.9 %, 101.3 %, 101.6%, 100.2%, 99.9%, 102 %, 101.2%, 100.9 %, 101 %, 101.5 %, 100.9 %, 101.1%, 100.8 %, 100 %, 100%, 100%, 101.9%, 101.7%, 101.4 %, 100.8 %, 101%, 100.5%, 100.9%).

Тому за вказаний період інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 1041845.62 грн. з урахуванням індексу інфляції складають: (1041845.62 грн. (сума боргу) х 137.65 (сукупний індекс інфляції) : 100 = 1434100.50 грн.

1434100.50 грн. - 14516, 57 грн. = 392254.88 грн.

Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму боргу 1041845.62 грн. за період з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року складає 392254.88 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які в даному спорі становлять 4036.11 грн. (сплата судового збору при подачі позовної заяви).

У вказаній статті не передбачено право солідарної вимоги або солідарного обов"язку на присудження з другої сторони понесених іншою стороною судових витрат, тому судові витрати підлягають стягненню з кількох відповідачів у відповідній частині.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 97.19% (392254.88:403610.75 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 3922.69 (4036.11 х 97.19%).

На підставі викладеного, ст. 625 ЦК, ст.4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», керуючись ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 392254 ( триста дев`яності дві тисячі двіста п`ятдесят чотири) грн.88 коп. інфляційних втрат в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 392254 ( триста дев`яності дві тисячі двіста п`ятдесят чотири) грн.88 коп. інфляційних втрат в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 392254 ( триста дев`яності дві тисячі двіста п`ятдесят чотири) грн.88 коп. інфляційних втрат в зв"язку з простроченим виконанням зобов"язань по сплаті боргу за період з 22 квітня 2016 року по 22 квітня 2019 року.

В решті позовних вимог на суму 11355.87 грн. інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з кожного по 980 ( дев`ятсот вісімдесят) грн. 67 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання с.Рахиня Долинського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Дата складання повного тексту рішення - 04 грудня 2019 року.

Суддя О.С. Головенко