Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 153/1189/16-ц

провадження № 61-22792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

ПогрібногоС. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Ямпільська дирекція кіномережі»,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Ямпільська дирекція кіномережі» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2016 року Комунальне підприємство «Ямпільська дирекція кіномережі» (далі - КП «Ямпільська дирекція кіномережі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2010 року та витягу про державну реєстрацію прав

від 29 грудня 2010 року кінотеатр «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 1 190,1 кв. м, є комунальною власністю, власником якого є КП «Ямпільська дирекція кіномережі». Згідно із статутом, КП «Ямпільська дирекція кіномережі» є спільною власністю територіальних громад Ямпільського району, управління якою здійснює Ямпільська районна рада як орган управління майном.

У 2006 році ОСОБА_4 із метою здійснення підприємницької діяльності у сфері громадського харчування орендувала частину приміщення в будівлі кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 114 кв. м, по АДРЕСА_1. Орендуючи частину приміщення кінотеатру, ОСОБА_4 на сходах кінотеатру, які згідно із технічною документацією є невід'ємною частиною кінотеатру і власністю КП «Ямпільська дирекція кіномережі», самовільно, шляхом огородження металевим парканом частини сходів, встановила літній майданчик площею

106,1 кв. м, який надалі, без відома власника, на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2011 року, оформила на своє ім'я як нерухоме майно - приміщення літнього кафе. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2011 року скасовано та у позові ОСОБА_4 про визнання права власності на самочинно збудоване приміщення літнього кафе відмовлено.

Незважаючи на існування рішення Апеляційного суду Вінницької області

від 31 серпня 2016 року, ОСОБА_4 без відома КП «Ямпільська дирекція кіномережі» та Ямпільської районної ради 06 вересня 2016 року за договором купівлі-продажу відчужила приміщення літнього кафе ОСОБА_3 Про відчуження спірного майна позивач довідався лише 23 вересня 2016 року, коли отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Позивач вважає, що спірне приміщення літнього кафе, яке розташоване на сходах кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», власником яких є КП «Ямпільська дирекція кіномережі», у незаконний спосіб спершу перейшло у власність ОСОБА_4, а потім у незаконний спосіб перейшло у власність ОСОБА_3, тобто вибуття майна, а саме частини сходів кінотеатру разом із самочинно збудованим приміщенням літнього кафе, здійснювалось без волі та відома власника.

Остаточно уточнивши позовні вимоги, КП «Ямпільська дирекція кіномережі» просило витребувати на свою користь від ОСОБА_3 частину сходів площею 106,1 кв. м кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований по АДРЕСА_1 (поверх 1 літера А згідно із поверховим планом інвентарної справи кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1»), на яких розташоване приміщення літнього кафе

площею 106,1 кв. м (АДРЕСА_1); скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на літнє кафе, загальною площею 106,1 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 256 від 06 вересня 2016 року, номер запису про право власності 16256373, за яким право власності належить ОСОБА_3

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 року позов КП «Ямпільська дирекція кіномережі» задоволено. Витребувано на користь

КП «Ямпільська дирекція кіномережі» від ОСОБА_3 частину сходів, площею

106,1 кв. м, кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований по АДРЕСА_1 (поверх 1 літера А згідно із поетажним планом інвентарної справи кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1»), на яких розташоване приміщення літнього кафе площею 106,1 кв. м (АДРЕСА_1). Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на літнє кафе, загальною площею 106,1 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1, номер запису про право власності 16256373, за яким право власності належить ОСОБА_3 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що права позивача як власника майна порушені і відновлення порушеного права можливе шляхом витребування вказаного нерухомого майна, а саме частини сходів, на користь КП «Ямпільська дирекція кіномережі» від ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу літнього кафе, при цьому остання придбала вказане приміщення у особи, яка не мала права його відчужувати, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу не була власником ні цього приміщення, ні сходів, на яких воно розміщене. Крім того, у зв'язку із витребуванням майна скасовано державну реєстрацію права власності на вказане літнє кафе.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 року скасовано. У задоволенні позову

КП «Ямпільська дирекція кіномережі» відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що позивачем заявлено вимогу щодо витребування майна, яке індивідуально не визначене, а також не доведено, що частина сходів, вимогу про витребування яких заявлено, є власністю КП «Ямпільська дирекція кіномережі» і до того ж за укладеним договором купівлі-продажу

ОСОБА_3 набула у власність літнє кафе, а не спірну частину сходів, тому відсутні підстави для застосування положень статті 388 ЦК України та витребування майна з чужого володіння, вимогу про яке може бути пред'явлено лише його попереднім титульним власником, з власності якого таке майно вибуло. Крім того, скасовуючи рішення про державну реєстрацію права власності на літнє кафе, суд першої інстанції не залучив до участі у справі державного реєстратора, чим порушив права останнього, оскільки вказаним судовим рішенням було вирішено питання щодо його прав та обов'язків.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У червні 2017 року КП «Ямпільська дирекція кіномережі» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року встановлено, що спірне приміщення літнього кафе частково побудоване на сходах кінотеатру КП «Ямпільська дирекція кіномережі», які є невід'ємною частиною приміщення кінотеатру, а відповідно й належать позивачу, а отже, ці обставини не потребують додаткового доказування, відповідно до статті 61 ЦПК України 2004 року.

У серпні 2017 року від ОСОБА_4 надійшли заперечення на касаційну скаргу КП «Ямпільська дирекція кіномережі», в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення апеляційного суду, посилаючись на те, що рішення є законними та обґрунтованими, ухваленим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права на підставі всебічно з'ясованих обставин справи, а доводи касаційної скарги є безпідставними і такими, що не спростовують правильного висновку суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що загальна площа кінотеатру становить 1 190,1 кв. м, до складу будівель та споруд цього об'єкта нерухомого майна входять сходи - поверх 1 літера А згідно із поверховим планом. Дата останньої інвентаризації 29 липня 2010 року.

Із копії статуту КП «Ямпільська дирекція кіномережі», затвердженого розпорядженням голови РДА від 07 червня 2016 року, встановлено, що КП «Ямпільська дирекція кіномережі» має статус юридичної особи, є спільною власністю територіальних громад Ямпільського району, управління якого здійснює Ямпільська районна рада Вінницької області. Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 грудня 2010 року встановлено, що на підставі рішення виконкому Ямпільської міської ради Вінницької області від 16 грудня 2010 року № 719 у комунальній власності КП «Ямпільська дирекція кіномережі» перебуває кінотеатр «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 1 190,1 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1.

Із копії витягу про державну реєстрацію прав КП «Ямпільське РБТІ» від 29 грудня 2010 року вбачається, що за реєстраційним номером 32445252 зареєстроване за

КП «Ямпільська дирекція кіномережі» право власності на кінотеатр «ІНФОРМАЦІЯ_1». Із копії інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 23 вересня 2016 року встановлено, що приватним нотаріусом Бортнік Я. А. Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області зареєстровано договір купівлі-продажу, серія та номер 534, виданий 06 вересня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 вересня 2016 року, індексний номер 31264809, за ОСОБА_3, відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні, відомості про державну реєстрацію іпотеки відсутні, відомості про державну реєстрацію обтяжень відсутні, об'єктом нерухомого майна є літнє кафе, що розташоване по АДРЕСА_1, право власності на вказане кафе зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня

2011 року, відомості про інші речові права відсутні, об'єктом нерухомого майна є кінотеатр «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований по АДРЕСА_1, право власності зареєстроване 29 грудня 2010 року за КП «Ямпільська дирекція кіномережі», відомості про інші речові права відсутні, відомості з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна відсутні, відомості з Державного реєстру іпотек відсутні.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2011 року визнано за ОСОБА_4 право власності на самовільно збудоване приміщення літнього кафе, площею 106,1 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 червня 2011 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволення позову ОСОБА_4 до Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудоване приміщення літнього кафе відмовлено. Вказаним судовим рішенням встановлено, що приміщення літнього кафе частково побудоване на сходах кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого є КП «Ямпільська дирекція кіномережі».

Із копії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого та іншого) майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад Ямпільського району,

від 01 січня 2014 року встановлено, що директор КП «Ямпільська дирекція кіномережі» уклала із ОСОБА_4 договір оренди відповідно до якого директор КП «Ямпільська дирекція кіномережі» передає, а ОСОБА_4 приймає в строкове платне користування частину кінотеатру, площею 114,0 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1, для здійснення підприємницької діяльності у сфері громадського харчування. Із копії заяви

від 01 вересня 2014 року встановлено, що ОСОБА_4 звернулась до директора КП «Ямпільська дирекція кіномережі» із заявою про пролонгування договору оренди приміщення, площею 114 кв. м, кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1» по

АДРЕСА_1 на термін п'ять років. Із копії додаткової угоди від 01 грудня

2014 року № 1 встановлено, що директор КП «Ямпільська дирекція кіномережі» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду про те, що договір оренди від 01 січня 2014 року укладено на 11 місяців і діє із 02 грудня 2014 року по 01 листопада

2015 року.

Із копії договору купівлі-продажу від 06 вересня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 534, встановлено, що ОСОБА_4 передала у власність (продала), а ОСОБА_3 прийняла у власність (купила) літнє кафе, яке знаходиться по

АДРЕСА_1, загальною площею 106,1 кв. м.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що права позивача як власника майна порушені і відновлення порушеного права можливе шляхом витребування вказаного нерухомого майна, а саме частини сходів, на яких розміщене літнє кафе, на користь КП «Ямпільська дирекція кіномережі» від ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу вказаного приміщення, оскільки остання придбала у особи, яка не мала права його відчужувати, адже не була його власником.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що за укладеним договором купівлі-продажу ОСОБА_3 набула у власність літнє кафе, а не спірну частину сходів; майно, про випробовування якого заявлено вимогу, не є індивідуально визначеним, позивач не довів своєї власності на це майно, а тому відсутні підстави для застосування положень статті 388 ЦК України та витребування майна з чужого володіння.

Однак із вказаним висновком суду апеляційної інстанції не можна погодитися виходячи з наступного.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з статтею 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, згідно із вимогами зазначених статей та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті саме особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом статті 388 ЦК України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач є власником витребовуваного майна, яке вибули із його володіння поза його волею (ухвалення судового рішення, яке було скасовано), що є підставою для витребування вказаного майна від

ОСОБА_3, яка є добросовісним набувачем на підставі договору купівлі-продажу літнього кафе. За вказаним договором приміщення літнього кафе ОСОБА_3 придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, а саме ОСОБА_4, яка на момент укладення договору купівлі-продажу, 06 вересня 2016 року, не була власником вказаного кафе та сходів, на яких воно розміщене. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 у визнанні права власності на вказане кафе, відповідно до статті 319 ЦПК України 2004 року набрало законної сили з моменту його проголошення, тобто 31 серпня 2016 року, а тому відповідач ОСОБА_4

06 вересня 2016 року не мала права відчужувати вказане кафе.

Висновки апеляційного суду про те, що позивачем не доведено право власності на витребовувану частину сходів будівлі кінотеатру - не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки апеляційним судом не враховано, що сходи є конструктивним елементом будівлі кінотеатру та не є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Висновки апеляційного суду про те, що витребовуване майно не є індивідуально визначеним об'єктом нерухомого майна також суперечить встановленим у справі обставинам, оскільки витребовується частина сходів площею 106,1 кв. м, на якій розміщено літнє кафе, територія якого огороджена і яке було зареєстровано як об'єкт нерухомого майна на підставі судового рішення.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи та відповідні правовідносини сторін, а саме: що позивач є власником спірного майна, яке вибуло із його володіння поза його волею, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Проте апеляційний суд помилково вважав, що позивачем не доведено, що частина сходів, про витребування яких заявлено, є власністю КП «Ямпільська дирекція кіномережі», оскільки це підтверджується інвентарною справою на споруду кінотеатру, в якій сходи зазначені як невід'ємна частина кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», тому сходи є власністю позивача, а ОСОБА_4 на цих сходах самочинно збудувала літне кафе, площею 106,1 кв. м, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року.

Із зазначеного вбачається, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Таким чином, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення апеляційного суду - скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, то сплачений при її подачі судовий збір у розмірі 1 984,32 грн підлягає стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках на користь КП «Ямпільська дирекція кіномережі».

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Ямпільська дирекція кіномережі» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року скасувати, рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 січня 2017 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Ямпільська дирекція кіномережі» судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги по 992,16 грн з кожної.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак