КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/3994/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/10424/17

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 257 000,00 грн. за договором позики від 21.10.2005 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але потім ухилялась від отримання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2009 року було замінено боржника ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_3 у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 02.11.2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Покладено на ОСОБА_3 обов"язок задовольнити вимоги кредитора померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Вартість спадкового майна за оцінкою експерта становить 282 720,00 грн., яка боржником не оскаржувалася, проте відповідачка продовжувала не виконувати рішення суду і неправомірним шляхом намагалась перереєструвати право власності на спадковий будинок.

Вважав, що такі дії відповідачки свідчать про її умисне ухилення від виконання судового рішення.

Посилаючись на те, що на підставі ст.ст. 1297, 526, 536 ЦК України ОСОБА_3 є боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання, просив стягнути з відповідачки на його користь інфляційні збитки в розмірі 461 664,42 грн. та три відсотки річних в розмірі 13 849,93 грн., а разом 475 514,35 грн.

02 серпня 2018 року позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних в сумі 218 537,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що, відмовляючи у задоволенні його позову, суд першої інстанції не врахував, що відповідачка ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати боргу спадкодавця. Як роз'яснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК (435-15), зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Зазначав, що суд не звернув уваги на те, що інфляційні втрати заявлені ним до стягнення тільки за період з жовтня 2014 року по 31.12.2016 року і не мають ніякого відношення до правовідносин в інший період часу.

15 лютого 2019 року надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін. Зазначала, що відсутні підстави для стягнення з неї на користь позивача інфляційних втрат, оскільки вона не є боржником у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому вказана норма не може бути застосована у даних правовідносинах, так як вона є боржником в межах вартості спадкового майна.

В судовому засіданні ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3, представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання повторно не з"явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 23 квітня 1985 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Стратілат П.І. за реєстровим № НОМЕР_1, ОСОБА_4 належить право власності на ј частину у спільному майні, набутому під час шлюбу, яке складається з Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_2 від 16 грудня 1997 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,1989 га в АДРЕСА_1

02 листопада 2006 року заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області було стягнуто із ОСОБА_4 та користь ОСОБА_2 257 000 грн. за договором позики.

16 лютого 2007 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби у Кипєво-Святошинському районі було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2816/06, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 17 листопада 2006 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 257 000 грн. та накладено арешт на її майно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2009 року у зв'язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 року божника ОСОБА_4 її було замінено на правонаступника ОСОБА_3.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Боярська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на будинок та земельну ділянку залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2015 року скасовано та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Накладено стягнення на Ѕ частину будинку загальною площею 62,3 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,1989 га, які належали ОСОБА_4 на праві власності, в межах належної до виплати ОСОБА_2 грошової суми - 257 000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року заяву державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про зміну способу і порядку виконання рішення задоволено.

Змінено спосіб та порядок виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. У рахунок погашення боржником ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_2 боргу в розмірі 257 000 грн. за виконавчим листом № 2-532/10 виданим 13 листопада 2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області від 02 листопада 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1989 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_1, площею 62,3 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено нарахування інфляційних втрат на суму боргу спадкодавця, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не узгоджується з положеннями ЦК України про спадкування.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як вони не грунтуються на нормах матеріального права та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України, ОСОБА_2, посилався на те, що ОСОБА_3, як боржник, ухиляється від виконання рішення суду про сплату суми боргу у розмірі 257 000,00 грн., у зв'язку з чим наявні підстави для стягнення з неї інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз'яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 16 квітня 2007 року звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.

За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК (435-15), зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу

З огляду на зазначені положення закону та роз'яснення, викладені у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що чинним законодавством не передбачено застосування вимог ст. 625 ЦК України про нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму боргу спадкодавця.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги та наявність правових підстав для покладення відповідальності за ухилення від виконання відповідачкою рішення суду про стягнення боргу у розмірі 257 000,00 грн., позивач посилався на положення ст.ст. 536, 625 ЦК України та роз'яснення, викладені у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК (435-15), зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу.

Аналіз вищезазначених положень ЦК України свідчить про те, що підставою для стягнення зі спадкоємця на користь кредитора інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу, у зв'язку з невиконанням ним зобов'язань щодо сплати суми боргу спадкодавця, є доведеність факту ухилення спадкоємця від виконання такого зобов"язання.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 257 000 грн. (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.

16 квітня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2009 року замінено боржника ОСОБА_4 її правонаступником ОСОБА_3 у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 02.11.2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Покладено обов'язок на ОСОБА_3 задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_2 повністю, але в межах вартості майна одержаного в спадщину (а.с. 6).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29 жовтня 2009 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок задоволено. Визнано дійсним укладений 05 вересня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6 право власності на вказаний житловий будинок (а.с. 7).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 травня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 березня 2015 року скасовано та ухвалене нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Накладено стягнення на Ѕ частину будинку загальною площею 62,3 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,1989 га, які належали ОСОБА_4 на праві власності, в межах належної до виплати ОСОБА_2 грошової суми - 257 000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року заяву державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про зміну способу і порядку виконання рішення задоволено.

Змінено спосіб та порядок виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. У рахунок погашення боржником ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_2 боргу в розмірі 257 000 грн. за виконавчим листом № 2-532/10 виданим 13 листопада 2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області від 02 листопада 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1989 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_1, площею 62,3 кв.м.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 пояснив суду, що на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року він оформив на себе право власності на земельну ділянку площею 0,1989 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та на будинок АДРЕСА_1, площею 62,3 кв.м. та в подальшому на підстав договору купівлі-продажу від 27.10.2017 року відчужив вказане майно.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилаючись на те, що відповідачка ухилялась від виконання рішення суду про стягнення боргу у розмірі 257 000,00 грн., позивач не надав до суду першої інстанції копії матеріалів виконавчого провадження по виконанню вказаного рішення суду. В судовому засіданні апеляційного суду 21.02.2019 року було задоволено клопотання позивача про оголошення у розгляді справи перерви для витребування із Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби Київської області копії матеріалів виконавчого провадження. Вказане клопотання судом було задоволено, позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні було надано можливість надати суду вказані матеріали. Крім того, судом було направлено запит до ВДВС . Відповідь на запит суду від ВДВС станом на 21 березня 2019 року не надійшла. Позивач своїм процесуальним правом про надання доказів також не скористався, а тому колегія суддів ухвалює судове рішення на підставі наявних у справі доказів.

Позивач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про те, що ОСОБА_3 вчиняла дії щодо ухилення від виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року чи ухиляється від виконання вимог ст. 1297 ЦК України щодо звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ухиляється від виконання рішення суду щодо сплати боргу спадкодавця є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів з підстав їх недоведеності та необгрунтованості.

Керуючись ст.ст. 615, 625, 1218, 1282 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 78, 81, 263, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення коштів, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий: Судді: