Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2559/18
Провадження № 2/553/271/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.03.2019м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі: - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Полтави про збільшення розміру аліментів, в якому просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції м. Полтави у Полтавській області в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Суд, , дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення за наступних обставин.

Судом встановлено, що з 21 лютого 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстровану шлюбі, який розірвали, згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2015 року.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.9).

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2015 року, стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку ( а.с.10).

В позові позивачем вказувалось про те, що у відповідності до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03.11.2015 року вона отримує аліменти у розмірі 583 грн., що є не достатнім розміром для забезпечення належного утримання та розвитку дитини. В обґрунтування позову вказувала про те, що дитина проживає з нею та перебуває на її утримання. При цьому, позивачка вказувала про те, що вона станом на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, по досягнення ним трирічного віку та іншого доходу, крім соціальної допомоги, не отримує.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 проживає разом з дитиною. Відповідач щодо обовязку утримувати дитину та забезпечувати її розвиток не заперечував, на підтвердження чого останнім було надано на адресу суду заяву про визнання позовних вимог у повному розмірі..

Таким чином, зважаючи на вище вказані обставини та факти, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 являється батьком неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, він зобовязаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття.

Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України визначаючи розмір аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зімни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судоми рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем по справі фактично не заперечувався обовязок утримання дитини шляхом сплати аліментів та приймаючи до уваги його майновий стан, суд вважає за можливе збільшити розмір стягнення аліментів у відповідності до заявлених вимог.

Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 259, 263-265, 280, 430 ЦПК України, ст. 110-112, 84 166, 180-183 Сімейного кодексу України /в редакції 2003 року/, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про збільшення розміру аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти у розмірі ј заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дати звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704, грн. 80 коп. на користь держави.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення підлягає до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_6