Справа № 344/649/18
Провадження № 2/344/856/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

07 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., мотивуючи тим, що 17.08.2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою. 26.05.2015 року рішенням Тлумацького районного суду шлюб між стронами розірвано.

Перебуваючи в шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45 кв.м., житловою площею 25.2 кв.м.

У даній квартирі зареєстровані позивачка та їхня донька ОСОБА_3 , відповідач у даній квартирі не зареєстрований та не проживає після розірвання шлюбу. Відоме місце його проживання с . Будзин Тлумацького району Івано- Франківської області , де проживали його батьки.

У період з 09.05.2012 року по 19.11.2017 року позивачка проживала та працювала за кордоном, у Королівстві Іспанія, де перебувала на відповідному консульському обліку та наприкінці 2017 року тимчасово повернулася до України. Неодноразово як до так і після розірвання шлюбу, позивачка пропонувала відповідачу подарувати квартиру їхній дочці ОСОБА_3 . Проте, ОСОБА_2 не надає згоди на проведення дарування ні квартири ні її частини. А тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 ради, загальною площею 45.00 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя.

Представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі, не заперечив щодо заочного розгляду справи (а.с. 69).

Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.70).

З урахуванням думки представника позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 сторони 07.07.1990 року зареєстрували шлюб у виконкомі Гудзинської сільської Ради народних депутатів с. Будзин про що складено відповідний актовий запис № 7 (а.с. 6).

Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано наступне майно: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45 кв.м., житловою площею 25.2 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.12.1994 року зареєстрованого за реєстровим номером 3-573 (а.с. 47, 48).

Відповідно до копії рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07.07.1990 року у виконкомі Будзинської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис №7 розірвано(а.с.8).

Як вбачається з довідки виданої Крихівецькою сільською радою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківськкої області від 21.12.2017 року №3830, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 квартиронаймач та ОСОБА_3 - донька (а.с.13).

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства.

На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, спільне майно подружжя набуте позивачкою та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі слід розділити, визнавши за: ОСОБА_1 в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на 1/2 частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,00 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 57 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81, 259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час шлюбу, шляхом визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 45,0 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м. - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на 1/2 частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,00 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 17.05.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.