Проваження № 22-ц/824/4724/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Рокицького Владислава Аркадійовича на ухвалу судді Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якименко Валентина Онисимівна, Міністерство закордонних справ України про визнання недійсними заповіту та договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсними заповіту і договору купівлі-продажу автомобіля задоволена заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову. Ухвалено накласти арешт на автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований на праві власності за відповідачкою ОСОБА_1

Не погоджуючись із ухвалою відповідачка ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Рокицького В.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неповноту і неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи. Скарга мотивована необгрунтованістю заходів забезпечення позову, оскільки суд в ухвалі не зазначив ні обставин, ні доказів, на підставі яких прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту. Також суд не врахував, що у випадку задоволення позову рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Позивачка ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не

- 2 -

перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Водовський В.С. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати ухвалу судді Голосіївського районного суду м.Києваяк незаконну.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якименко В.О. направила заяву про розгляд справи у її відсутність.

МЗС України належним чином повідомлене про час розгляду справи, представника до суду не направило, що не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 доОСОБА_1 про визнання недійсними заповіту і договору купівлі-продажу автомобіля.

Провадження у справі відкрите 13 листопада 2018 року.

Предметом спору у справі є визнання недійсним заповіту померлого батька позивачки ОСОБА_6 від 11 липня 2018 року, яким той все своє майно заповів відповідачці ОСОБА_1 і який скасовує попередній заповіт від 08 грудня 2010 року, складений на користь позивачки. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що на момент складання оспорюваного заповіту 11 липня 2018 року спадкодавець внаслідок стану здоров'я (тяжкого захворювання) не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а невдовзі 08 серпня 2018 року помер.

З цих же підстав позивачкою оспорюється договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, укладений 04 липня 2018 року між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що у випадку задоволення позовних вимог відповідачка може провести відчуження автомобіля, що позбавить позивачку можливості спадкувати це майно.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

- 3 -

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов'язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву позивачки, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у оспоренні законності складання померлим заповіту та законності відчуження незадовго до смерті автомобіля, так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову необгрунтовані, оскільки як вище вказувалося відповідачка є власником автомобіля, а тому існують достатні підстави вважати, що відповідачка може провести його відчуження, що у свою чергу призведе до неможливості ефективного поновлення прав позивачки. Зокрема у випадку задоволення позовних вимог і визнання недійсним заповіту та договору купівлі-продажу спірний автомомбіль увійде до спадщини померлого ОСОБА_6 і буде належати позивачці із моменту прийняття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

При цьому існують обгрунтовані підстави вважати про можливе відчуження автомобіля з боку відповідачки з огляду на те, що даний автомобіль був відчужений відповідачці померлим ОСОБА_6 незадовго до його смерті.

Відхиляючи даний довід колегія суддів погоджується із тим, що суд першої інстанції недостатньо мотивував вжиття заходів забезпечення позову в ухвалі, що може свідчити про недотримання норм процесуального права. Проте відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз'яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог ст.59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст.60 ЦПК), порушення вимог ст.215ЦПК щодо

- 4 -

змісту рішення суду тощо.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо наявності передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову, а відтак підстави для скасування чи зміни ухвали з цих підстав відсутні.

Доводи скарги про те, що обраний позивачем захід забезпечення позову не забезпечує виконання рішення суду у майбутньому, бо у випадку імовірного задоволення вимог спірний автомобіль не підлягатиме передачі позивачці не грунтуються на вимогах процесуального закону. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі розширені підстави вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зокрема, якщо за попередньою нормою (ч.3 ст.151 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою вжиття заходів забезпечення позову було лише утруднення виконання чи неможливість виконання в майбутньому рішення суду, то згідно ст.149 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду але і якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Можливе відчуження відповідачкою автомоібля, правомірність набуття права на яке оспорює позивачка за умови задоволення її вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав позивачки за захистом яких вона звернулася до суду, бо майно буде належати іншій особі, право якої позивачці доведеться також оспорювати.

Отже, вжиті судом заходи у вигляді арешту безпосередньо стосуються предмета спору і не перешкоджають відповідачці у здійсненні її прав володіння і користування майном і є співмірними із вимогами позивачки.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Ухвалу судді Голосіївського районного суду м.Києва від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: