П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Богуславською О.М., за участю відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2005 року постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Димитрова В.І. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 2-2582/2005, номер провадження 22-ц/812/442/19) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2005 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ј частини від всіх видів заробітку на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що 27.12.2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась їх спільна донька ОСОБА_8. З грудня 2004 року відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду із вказаним позовом (а.с. 2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2005 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягнення з 28.04.2005 року і до досягнення нею повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу (а.с.15).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 (ОСОБА_5) подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована наступним. Матеріали справи не містять інформації про його зареєстроване місце проживання та доказів належного повідомлення про день і час судового засідання, що призвело до порушення права на справедливий суд. 13.01.2012 року відповідачем було змінено прізвище із ОСОБА_6 на ОСОБА_5 (а.с. 47-49)

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засідання апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач, належно повідомлена про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилась.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, коли справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Такі ж вимоги до судового рішення були прописані у ст. 213 ЦПК України в редакції на час ухвалення судового рішення.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

За правилами п.1 ч.1 ст. 169 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду заяви) (аналогічні приписи містить п.1 ч.2 ст. 223 діючого ЦПК) суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України в чинній редакції).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25 - 26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішенням суду першої інстанції у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява N 14448/88, § 33).

З матеріалів справи вбачається, що справа до розгляду призначалась судом двічі - на 03.06.2005 року та на 21.06.2005 року, але дані про належне повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду в справі відсутні, оскільки, по -перше, судові повідомлення направлялись на адресу, по якій відповідач не проживає - АДРЕСА_1, в той час як він проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 50), по-друге, судова повістка про розгляд справи, призначеної на 21.06.2005 року, була отримана 24.06.2005 року, тобто після того, як розгляд справи відбувся (а.с. 13).

Суд першої інстанції, не повідомивши боржника належним чином про час і місце розгляду заяви, фактично позбавив його права на участь в судовому засіданні, надання доказів та заперечень проти поданої заяви. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Зазначених вимог закону судом не було дотримано, на наведені вище обставини не було звернуто увагу, що призвело до порушення норм процесуального права, прав відповідача ОСОБА_7, на що він посилається в апеляційній скарзі, тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з такого.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч.1-3 статті 181 СК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В подальшому до наведеної норми закону (щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину) були внесені зміни, відповідно до якихз 15.10.2005 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу; з 08.07.2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; з 23.08.2018 року мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 27.12.2003 року (а.с. 8), мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), факт проживання якої з позивачем підтверджується довідкою житлового органу (а.с. 4). Відповідач не заперечує того факту, що він не надає допомогу на утримання дитини. З пояснень відповідача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що він весь час з 2005 року працював, його дохід має постійний характер, іншої сім'ї, дітей, інших утриманців у нього немає. Розмір його заробітної плати на теперішній час складає 10000 грн. на місяць. Він не заперечував проти стягнення з нього аліментів у тому розмірі, який зазначений в позові. 13.01.2012 року він змінив прізвище із ОСОБА_5 на ОСОБА_5 (а.с. 40).

З урахуванням наведених обставин справи та вимог закону позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, яким у справі є 28 квітня 2005 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Виходячи з дати звернення до суду, судовий збір з відповідача слід стягнути в розмірі 51 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2005 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродження м. Київ, (паспорт НОМЕР_2), РНОКПП НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_6, на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), алене менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з 28 квітня 2005 року до 15 жовтня 2005 року; з 15 жовтня 2005 року до 08 липня 2017 року не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; з 08 липня 2017 року не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Сягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродження м. Київ, (паспорт НОМЕР_3), РНОКПП НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 51,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2019 року