Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 727/9472/16-ц

провадження № 61-19св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Чернівецька митниця Державної фіскальної служби України, Управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області, прокуратура Чернівецької області,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу Державної казначейської служби України, подану представником ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня 2017 року у складі судді Літвінової О. Г. та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Міцнея В. Ф., Лисака І. Н.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Чернівецької митниці ДФС України, управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження, незаконного застосування запобіжного заходу.

Позовна заява мотивована тим, що 04 квітня 2013 року відносно

ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за частиною другою статті 15, частиною першою статті 201 КК України. Того ж дня його було затримано.

05 квітня 2013 року слідчим слідчого відділу Управління СБ України у Чернівецькій області ОСОБА_4 подано подання до Шевченківського районного суду міста Чернівці, погоджене зі старшим прокурором прокуратури Чернівецької області з метою обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд відмовив слідчому в задоволенні клопотання та обрав ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 000,00 грн.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 201 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн з конфіскацією предметів контрабанди.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2014 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня

2013 року скасовано, а кримінальне провадження 0000065 закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, а також зобов'язано орган досудового розслідування повернути вилучені під час обшуку та затримання предмети та паспорт громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 із скасуванням міри запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2014 року скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2014 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня

2013 року скасовано, кримінальне провадження № 0000065 закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2014 року касаційну скаргу прокурора в зв'язку з не усуненням недоліків було повернуто прокурору.

Протягом всього часу проведення досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у судах ОСОБА_1 проживав у місті Чернівці, у зв'язку з чим поніс витрати на проживання та харчування. У зв'язку з притягненням його до кримінальної відповідальності він не отримав роботу, яку йому пропонували в Ізраїлі.

Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконного засудження, незаконного застосування запобіжних заходів, незаконного накладенням арешту на майно йому завдано моральної шкоду, яку він оцінює в 20 000 000,00 грн та матеріальну шкоду у розмірі

1 000 000,00 грн.

ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь зазначену вище матеріальну та моральну шкоду шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Чернівецької митниці ДФС України, управління Служби Безпеки України в Чернівецькій області, прокуратури Чернівецької області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного засудження, незаконного застосування запобіжного заходу задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, притягнення до кримінальної відповідальності та засудження позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі закриття відносно нього кримінального провадження у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину.

При визначені розміру морального відшкодування суд відповідно до положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виходив із законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, визначивши розмір моральної шкоди в сумі

15 000,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада

2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня

2017 року в частині відшкодування моральної шкоди змінено, стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на корить ОСОБА_1 38 400,00 грн на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку з Державної казначейської служби України.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції не врахував, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, який згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 01 січня 2017 року в розмірі 3 200,00 грн.

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

06 грудня 2017 року Державна казначейська служба України через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці

від 31 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України є незаконним, розмір моральної шкоди судами визначено без урахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру майнових втрат та обсягу моральних страждань.

Для розрахунку моральної шкоди потрібно виходити із 1 600,00 грн, що відповідає пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

з Шевченківського районного суду міста Чернівці.

Зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження.

У березні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій:

Судами встановлено, що 04 квітня 2013 року відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за частиною другою статті 15, частиною першою статті 201 КК України. Того ж дня його затримано.

05 квітня 2013 року слідчим слідчого відділу Управління СБ України у Чернівецькій області ОСОБА_4 подано подання до Шевченківського районного суду міста Чернівці, погоджене зі старшим прокурором прокуратури Чернівецької області, з метою обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд відмовив слідчому у задоволенні клопотання та обрав ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 50 000,00 грн.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 201 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 10 200,00 грн з конфіскацією предметів контрабанди.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2014 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня

2013 року скасовано, а кримінальне провадження № 0000065 закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, а також зобов'язано орган досудового розслідування повернути вилучені під час обшуку та затримання предмети та паспорт громадянина Російської Федерації із скасуванням міри запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 21 березня 2014 року скасовано та призначено новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2014 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 27 жовтня

2013 року скасовано, кримінальне провадження № 0000065 закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2014 року касаційну скаргу прокурора в зв'язку з не усуненням недоліків було повернуто прокурору.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено з 01 січня 2017 року мінімальну заробітну плату на рівні 3 200,00 грн.

Отже, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції правильно застосував розрахункову величину мінімальної заробітної плати у розмірі

3 200,00 грн.

Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня

2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18),

від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження

№ 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі

№ 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18).

Щодо доводів касаційної скарги:

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 грн.

Проте відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є її посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року до спірних правовідносин відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці

від 31 березня 2017 року, в не зміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року- без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга Державної казначейської служби України, подана представником ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня

2017 року, в не зміненій його частині, та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 листопада 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило