1Справа № 335/3093/19 2/335/1482/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без руху

22 березня 2019 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макаров В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-екплуатаційне підприємство «Символ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-екплуатаційне підприємство «Символ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суддею встановлено, що заяву подано з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства. Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Як зазначено у частинах 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Вивчивши подану позивачем позовну заяву, вбачається, що зазначені положення закону не виконані. Так, позивачем при подачі позову до суду не сплачено судовий збір (не надано оригінал платіжного документу про сплату судового збору) за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивач посилається на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

В той же час, пунктом першим ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України «Про оплату праці», структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17.09.1992 року № 2614-XII «Про державну статистику» та Закону України «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Саме до такого висновку дійшла ОСОБА_2 Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі № 910/4518/16.

Разом із тим, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не є тотожніми вимогам про стягнення заробітної плати, а тому підлягають оплаті судовим збором.

Отже, позивач ОСОБА_1 не звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - за подання фізичною особою або фізичною особою підприємцем до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, позивачем подано позов до суду 19.03.2019 року, то їй необхідно сплатити судовий збір у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» у сумі 768 грн. 40 коп.

В іншому випадку, надати підтверджуючі дані про звільнення від сплати таких судових витрат.

Крім того, у поданій позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено повні відомості про позивача згідно приписів п. 2 ч. 5 ст.160 КАС України та в обсязі, що визначений вказаною нормою, а саме не вказано поштового індексу.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти ОСОБА_2 Британії» від 21.12.1975 року).

У звязку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу час для сплати судового збору, розяснивши ОСОБА_1, що у разіне усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Спеціалізоване монтажно-екплуатаційне підприємство «Символ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що у разіне усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя В.О. Макаров