Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 610/2068/17

провадження № 61-10176св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - територіальна громада в особі виконкому Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області,

третя особа - Головного управління Держгеокадастру в Балаклійському районі Харківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до територіальної громади в особі виконкому Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру в Балаклійському районі Харківської області, про поновлення порушеного права на земельну частку (пай).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 серпня 1995 року вона була прийнята в члени колгоспу «Росія» Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно протоколу № 8 від 17 серпня 1995 року робочою в сад.

Згідно довідки № 154 від 18 липня 2017 року, виданої ПАТ «Агрофірмою «Росія», яке є правонаступником КСП «Росія», КСП «Росія» було реорганізоване в ЗАТ «Росія» рішенням загальних зборів засновників 25 лютого 1996 року.

Трудова книжка була видана на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 серпня 2006 року позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням.

06 травня 2003 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1, виданим Міловською сільською радою Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 4. Після укладення шлюбу прізвище позивача - ОСОБА_4

Позивач зазначала, що згідно вимог ЗК України та ЦК України вона є особою, яка набула право на земельну частку (пай), та повинна була бути включена до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю з подальшим отриманням сертифікату на право на земельну частку (пай).

У зв'язку з тим, що як під час її звільнення так і в подальшому їй не було надано достовірної або правдивої інформації щодо її права на земельну частку (пай), про порушення свого права вона дізналася тільки взимку 2016 року.

На момент розпаювання КСП «Росія» в листопаді 1995 року позивач працювала у господарстві.

Згідно з відповіддю № 29-20.023.09-256/101-17 від 26 липня 2017 року Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, позивач не була включена в списки осіб до державного акту на право колективної власності КСП «Росія» на землю НОМЕР_2. Розмір земельної частки (паю) дорівнює 6,25 умовних кадастрових одиниць.

ОСОБА_4 просила відновити її порушене право на земельну частку (пай) в розмірі 6,25 умовних кадастрових одиниць як колишнього члена КСП «Росія» на землях Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Відновлено порушене право ОСОБА_4 на земельну частку (пай) в розмірі 6,25 ум. кадастрових одиниць, розташовану на землях Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Визнано за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) в розмірі 6,25 умовних кадастрових одиниць на землях Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області як колишнього члена КСП «Росія» на землях Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області із земель внутрішньогосподарського резервного фонду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги пред'явлені до неналежного відповідача, оскільки розпорядником невитребуваних земельних ділянок (паїв) є районна державна адміністрація, яка не була залучена до участі у розгляді справи.

Аргументи учасників справи

У січні 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

При цьому посилається на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що належним відповідачем за цим позовом є саме територіальна громада в особі виконкому Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області, оскільки у її віданні перебувають землі резервного фонду.

У березні 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Харківської області через представника Ремінного В. І. надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. Відзив мотивований безпідставністю доводі касаційної скарги, оскільки територіальна громада в особі виконкому Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області є неналежним відповідачем у справі. Зазначає, що позивач пропустила позовну давність.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подала відповідь на відзив, в якому вказує, що позовна давність не пропущена. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Харківської області не може бути відповідачем у справі, оскільки не надає ні погодження на виділення земельної ділянки у натурі, ні розпорядження на виділ земельної ділянки.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 17 серпня 1995 року ОСОБА_4 була прийнята у члени колгоспу «Росія» Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області згідно протоколу № 8 від 17 серпня 1995 року.

Згідно довідки № 154 від 18 липня 2017 року, виданої ПАТ «Агрофірмою «Росія», яке є правонаступником КСП «Росія», КСП «Росія» було реорганізоване в ЗАТ «Росія» рішенням загальних зборів засновників 25 лютого 1996 року.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_3 позивач була прийнята 17 серпня 1995 року в члени КСП «Росія» робітником в сад, 04 серпня 2006 року була звільнена за власним бажанням.

На момент розпаювання КСП «Росія» в листопаді 1995 року позивач працювала у господарстві.

Згідно відповіді № 29 -20.023.09 -256/101 - 17 від 26 липня 2017 року Головного управління Держгеокадастру в Харківській області відділ Держгеокадастру в Балаклійському районі, позивач не була включена в списки осіб до державного акту на право колективної власності КСП «Росія» на землю НОМЕР_2. Розмір земельної частки (паю) дорівнює 6,25 умовних кадастрових одиниць.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про відмову у задоволенні позову апеляційний суд зробив висновок, що позовні вимоги пред'явлені до неналежного відповідача, оскільки розпорядником невитребуваних земельних ділянок (паїв) є районна державна адміністрація, яка не була залучена до участі у розгляді справи.

Колегія суддів погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно абзацу першого пункту 12 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Судом першої інстанції на підставі довідки Міловської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 20 липня 2017 року № 640 встановлено, що на території сільської ради за межами населених пунктів розташована земельна ділянка внутрішньогосподарського резервного фонду (не витребувані частки (паї)) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Оскільки земельна ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться за межами населеного пункту, то повноваженнями на її виділення в натурі наділена відповідна районна державна адміністрація, а не сільська рада.

Встановивши, що розпорядником невитребуваних земельних ділянок (паїв) є районна державна адміністрація, яка не була залучена до участі у розгляді справи, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 392/1114/16-ц (провадження № 61-6378св18) та від 22 листопада 2018 року у справі № 397/31/16-ц (провадження № 61-18525св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Харківської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель