Справа № 214/6740/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 листопада 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/6740/19 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) - адвоката Руденко Юлії Вікторівні ( АДРЕСА_2 ) до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради (вул. Володимира Великого буд.32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) про припинення права спільної сумісної власності та виділ частки,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Руденко Ю.В. звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про припинення права спільної сумісної власності та виділ частки, в якому просить визначити частку кожного з співвласників: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в приватній спільній сумісній власності - квартирі АДРЕСА_3 , житловою площею 44,0 кв.м., загальною площею 61,96 кв.м., рівними, та як 1/3 частку.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 . 05.11.1992 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Спадкоємицею майна останнього є його мати ОСОБА_1 Спадкове майно, на яке 13.02.2003 року видано свідоцтво про право на спадщину складається з 1/3 частини вказаної квартири. Також, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2004 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частку цієї квартири. Як видно з копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у Росії. Представник позивача вказує, що на сьогоднішній день у позивача є необхідність розпорядитися своєю часткою на вказану квартиру, але на заваді стоїть питання припинення права спільної сумісної власності та виділення часток в праві спільної сумісної власності на вищевказане майно, дві інших співвласника якого є померлими.

Позивач та його представник до суду не з`явились, при цьому представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки представника відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.11.1993 року управлінням житлово-комунального господарства Криворізької міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №С2999 від 07.07.1993 року (а.с.8-9).

Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , вказана квартира розташована на 2 поверсі 9-поверхового будинку та складається з: трьох кімнат житловою площею 44.0 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 13,6 кв.м., 2-а кімната - 18,1 кв.м., третя кімната - 12,3 кв.м., кухні - 6,8 кв.м., вбиральні - 1,1 кв.м., ванної кімнати - 2,2 кв.м., коридору - 4,8 кв.м., вбудованої шафи - 0,4 кв.м.; квартира обладнана балконом - 0,9 кв.м., лоджією - 1,76 кв.м.; загальна площа квартири 61,96 кв.м. (а.с.10-12).

При цьому, як видно з копії довідок від 09.06.2008 року та 29.06.2008 року: ОСОБА_3 , 1976 року народження, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в період з 06.10.1992 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , 1940 року народження, був зареєстрований за вказаною адресою з 19.11.1982 року по 07.12.1993 року та виписаний до ст. Совєтская Новокубансього району Краснодарського краю (а.с.13, 14).

Як видно з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 05.11.1992 року Саксаганським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 05.11.1992 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний актовий запис №786 (а.с.15).

При цьому, згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 24.11.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1968 (а.с.16).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАЕ №154842, виданого 13.02.2003 року державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Лігутою Л.В., спадкоємицею майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його мати ОСОБА_1 Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з: 1/3 частини квартири, житловою площею 14,6 кв.м., що в цілому складається з трьохкімнатної квартири, житловою площею 44,0 кв.м., загальною площею 61,96 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташована на 2 поверсі 9-поверхового будинку, яке належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.11.1993 року згідно з розпорядженням управління житлово-комунального господарства №С2999 від 07.07.1993 року та зареєстрованого в Криворізькому інвентарбюро в реєстровій книзі №28П під реєстровим №573-573. Вказана обставина, також, підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВА №993708 (а.с.17, 18).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_4 , виданого 30.05.1994 року адміністрацією Совєтської селищної ради Новокубанського району Краснодарського краю, актовий запис №100 (а.с.19).

Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог щодо припинення права спільної сумісної власності та виділ частки, суд виходить з такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч.2ст.22, ч.5ст.55,ст. 64 Конституції України, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.

Так, згідно зі ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Частиною 1 ст.364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставами припинення сумісної або часткової власності.

Приписами частини 2 статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з вимогами статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 , належало трьом співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.11.1993 року, між співвласниками квартири не був укладений договір щодо визначення розміру часток у спільному сумісному майні, суд вважає, що в цьому випадку визначення часток, про що просить представник позивача, відповідатиме вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Приймаючи до уваги викладені вимоги матеріального та процесуального закону, суд вважає, що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окремо, суд звертає увагу на положення ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням вимог вказаної норми цивільного процесуального закону, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги представника позивача саме у в межах заявлених нею вимог, сформульованих у прохальній частині позовної заяви.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору, то згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 206, 258-259, 263-265, 273, 354, 355, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Руденко Юлії Вікторівні до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про припинення права спільної сумісної власності та виділ частки - задовольнити.

Визначити частку кожного з співвласників: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в приватній спільній сумісній власності - квартирі АДРЕСА_3 , житловою площею 44,0 кв.м., загальною площею 61,96 кв.м., рівними, та як 1/3 частку.

Стягнути з виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Чернова