Номер провадження: 22-ц/813/5637/19
Номер справи місцевого суду: 511/498/13-ц
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

заявник - Відділ державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області,

правонаступник стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,

боржники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 березня 2019 року, постановленупід головуванням судді Ільяшук А.В., -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Роздільнянський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням про звернення стягнення не нерухоме майно.

В обґрунтування якого заявник зазначив, що на примусовому виконанні у Роздільнянському міжрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження № 55155764 від 14.11.2017 року за виконавчим листом №511/498/13-ц виданим Роздільнянським районним судом Одеської області від 29.05.2013 року про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в розмірі 412702,30 грн.

Боржники належним чином були повідомлені про відкриття виконавчого провадження, однак рішення суду ними виконане не було.

Державним виконавцем встановлено, що боржнику ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,0576 га, на якій розташований магазин за адресою АДРЕСА_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ОД № 1025 від 26.12.2002 року.

21.11.2017 року державним виконавцем здійснено опис та арешт майна належного ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки. 02.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. 24.01.2019 р. отримано звіт про незалежну оцінку майна ФОП ОСОБА_3 , вартість арештованого майна визначено 1 343 712,00 грн. 13.02.2019 року державним виконавцем направлена заявка про реалізацію арештованого майна до Одеської філії ДП «Сетам», яка була повернута без виконання, оскільки: земельна ділянка, яка підлягає реалізації площею 0,0576 га, на якій розташований магазин за вказаною адресою, що належить ОСОБА_1 не містить кадастрового номеру.

На підставі викладеного, заявник просив звернути стягнення не нерухоме майно,а саме земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 березня 2019 року в задоволені подання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, винести постанову, якою задовольнити подання, посилаючись на її незаконність, а також такою, що не відповідає вимогам процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначає, що відмова у задоволенні подання унеможливлює виконання рішення суду, яке повинно бути обов`язково виконане, також відмова свідчить і про ненадходження грошових коштів до бюджету внаслідок не реалізації майна Одеською філією «Сетам».

У своїх відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що у поданні державного виконавця не зазначено, що ОСОБА_1 добровільно не виконує рішення суду, також не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, вважають ухвалу суду такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, та скасуванню не підлягає.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 01.07.2019 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»було відкрито та справа призначена до розгляду на 27 листопада 2019 року, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по листопад 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 700 справ.

В судове засідання, призначене на 27 листопада 2019 року сторони не з`явились, всі були сповіщені належним чином (а.с. 157-160 т. 2).

На адресу суду від ОСОБА_1 , а також від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшли клопотання з проханням розглядати справу за їх відсутністю ОСОБА_1 представника апелянта (а.с. 197-199, 203 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.11.2017 року було відкрито виконавче провадження ВП № 55155764 з виконання виконавчого листа по справі № 511/498/13-ц, виданого 29.05.2013 року Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в розмірі 412702,30грн. (а.с.97 т.2).

Постановою головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 22.12.2018 року було замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ( а.с.98, т.2).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ОД № 1025 від 26.12.2002 року, земельну ділянка площею 0,0576 га, на якій розташований магазин за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 . ( а.с.117, т.2).

21.11.2017 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника. ( а.с. 105-106, т.2).

02.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

24.01.2019 року отримано звіт про незалежну оцінку майна ФОП ОСОБА_3 , вартість арештованого майна визначено у розмірі 1 343 712,00 грн.

13.02.2019 року державним виконавцем направлена заявка про реалізацію арештованого майна до Одеської філії ДП «СЕТАМ».

27.03.2019 року на адресу відділу ДВС заявка про реалізацію арештованого майна Одеською філією ДП «СЕТАМ» була повернута без виконання, оскільки земельна ділянка, яка підлягає реалізації площею 0,0576 га, на якій розташований магазин за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ОД № 1025 від 26.12.2002 року, не містить кадастрового номеру( а.с.118, т.2).

Відповідно до договору іпотеки (при укладанні з майновим поручителем) від 10.09.2007 року (далі Договір), укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішером Б.І. за реєстровим № 3695, цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що витікають з кредитного договору №010/15-73/07-470 від 07 вересня 2007 року. Предметом іпотеки згідно п.1.2. Договору є нерухоме майно: магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на магазин № НОМЕР_2 від 31 липня 2007 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15473860 від 03.08.2007 року, витяг з реєстру права власності на нерухоме майно №155101629 від 14.08.2007 року. Разом із іпотекою нерухомого майна, яке зазначено в п.1.2. цього Договору, в іпотеку за цим Договором надається земельна ділянка, на якій знаходяться визначені будівлі та споруди. Земельна ділянка загальною площею 0,0576 га, за адресою АДРЕСА_1 , належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ОД, виданого Роздільнянською міською радою Одеської області 26.12.2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на землю №1025 (а.с. 100-104 т.2).

Отже вказана земельна ділянка є предметом іпотеки за іпотечним договором від 10.09.2007 року та була передана ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 010/15-73/07-470 від 07.09.2007 року, укладеним між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 До правонаступника стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», після заміни сторони у виконавчому провадженні, перейшли всі права та обов`язки іпотекодержателя за вказаним Договором.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 161218014 від 27.03.2019 року та постанови опису і арешту майна від 21.11.2017 року на земельну ділянку накладено арешт (а.с. 105-109, т.2).

Відмовляючи у задоволені подання Відділу державної виконавчої служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, суд першої інстанції виходив з того, щоспеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Однак судом встановлено, що у боржників є інше майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 107-109 т. 2).

У поданні державного виконавця не зазначено, що боржник добровільно не виконує рішення суду та не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Статтею 440 ЦПК України передбачено звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Згідно ч. 1 ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику.

У відповідності до ч. ч. 4 та 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Заположеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

У розділі 6 Договору іпотеки, вказаного вище, сторони визначили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема у п.6.4. зазначено: «звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя».

Нормами статей 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку».

Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-224цс16: Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Приймаючи до уваги те, що земельна ділянка, на яку виконуючий обов`язки начальника Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Мірошник О.А. просить звернути стягнення, перебуває в іпотеці ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», а також, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить земельна ділянка та будинок, в с. Понятівка Роздільнянського району Одеської області, судом вірно зазначено, що стягувач вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено Законом України «Про іпотеку».

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»про те, щовідмова у задоволенні подання унеможливлює виконання рішення суду, яке повинно бути обов`язково виконане, також відмова свідчить і про ненадходження грошових коштів до бюджету внаслідок не реалізації майна Одеською філією «Сетам», колегія суддів вважає безпідставними, оскількиспеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого написута стягувач вправі звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст судового рішенняс кладений 02 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра