Справа № 548/1574/18
Провадження №2/548/83/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2019 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді- Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання - Листопад В.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім.О.В.Синяговського, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Органу опіки і піклування при Хорольській міській раді Полтавської області, Служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області, Органу опіки та піклування при Зіньківській районній державній адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

Позов мотивується тим, що з 02.03.2012 року по даний час в Зіньківському дитячому будинку-інтернату імені О.В. Синяговського перебуває ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 06.03.2012 року зарахований на повне державне утримання в даному закладі. За весь час відповідачі жодного разу не відвідували сина, не цікавляться його життям та здоров»ям та фактично самоусунулись від його виховання не зважаючи на попередження відповідача.

В зв»язку з вищевикладеним позивач прохав позбавити батьківських прав відповідачів відносно їх сина ОСОБА_5 та стягнути з відповідачів на користь позивача аліменти на утримання дитини та встановити опіку і призначити опікуна.

В судове засідання представник позивача Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім.О.В.Синяговського Приступа М.Ю. не з»явилася подала заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала що позов підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився подав відзив на позов в якому прохав відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки і піклування при Хорольській міській раді Полтавської області, в судове засідання не з»явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує та не заперечує проти його задоволення.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області,в судове засідання не з»явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача органу опіки та піклування при Зіньківській районній державній адміністрації Полтавської областів судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи.

Суд, з»ясувавши позиції сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно путівки № 294 Департаменту праці та соціального захисту населення від 16.12.2011 року, виданої за заявами відповідачів ОСОБА_2 від 06.07.2011 року та ОСОБА_3 від 11.07.2011 року ОСОБА_5 прибув до Зіньківського дитячого будинку-інтернату імені О.В. Синяговського з діагнозом ДЦП, подвійна геміплегія, глибока розумова відсталість, епісиндром, до відділення IV профілю, так як дитина відноситься до лежачої групи, ходити, стояти та сидіти не вміє, себе не обслуговує, годується з ложки. Наказом № 66 від 06.03.2012 року ОСОБА_5 зарахований на повне державне утримання до Зіньківського дитячого будинку-інтернат імені О.В. Синяговського.

Відповідно до довідки Зіньківського дитячого будинку-інтернату імені О.В. Синяговського №754 від 16.07.2018 року ОСОБА_5 ніхто з родичів та інші особи не відвідували.

В зв»язку з вищевикладеним Зіньківський дитячий будинок-інтернат імені О.В. Синяговського звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав. Рішенням даного суду від 02.04.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Як встановлено судом після ухвалення вищевказаного рішення Зіньківського районного суду Полтавської області Зіньківський дитячий будинок-інтернат імені О.В. Синяговського неодноразово звертався до відповідачів з листами-попередженнями про зміну поведінки стосовно їх сина та у разі продовження такого відношення про повторне звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, що підтверджується відповідними листами від 10.04.2018 року, 21.05.2018 року, 22.05.2018 року, 08.06.2018 року, 16.07.2018 року, але в той же час суду взагалі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі отримували дані листи-попередження.

Як встановлено судом Комісією з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації 20.03.2018 року надано Зіньківському районному суду Полтавської області висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно їх сина і даний висновок врахований судом.

В той же час нового висновку ні на час подачі позову ні на час ухвалення рішення для Хорольського районного суду Полтавської області не надано, що підтверджується відсутністю його в матеріалах справи та листом Зіньківського районного суду Полтавської області Зіньківський дитячий будинок-інтернат імені О.В. Синяговського №350 від 10.04.2018 року до Служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області про надання нового висновку та листом Служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області №01-06/164 від 02.05.2018 року про фактичну відмову.

Відповідно до ч.1 ст.18 та ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава докладає всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень вищевказаної Конвенції - розлучення дитини з батьками має відбуватися в крайньому випадку і в її інтересах.

Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно зі ст.164 ч.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості

з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до абз.2 п.16 вищевказаної постановивбачається, що, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В той же час в судом встановлено, що доказів отримання відповідачами листів-попереджень позивача про зміну своєї поведінки стосовно сина суду не надано, нового висновку Комісії з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав на даний час суду не надано.

Крім того суд зауважує, що позбавлення батьківських прав, є крайнім заходом впливу, і доцільність його застосування необґрунтована і не доведена позивачем.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Крім цього вищевказаним Рішенням Європейського суду, зокрема зазначено, якщо рішення про відібрання дітей мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Також може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Зокрема, потрібно з'ясувати чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного чи психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід також не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних заходів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпечення цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Суд зазначає, що у будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер.

Таким чином, вищевказані обставини вказують на відсутність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини не підтверджено належними і допустимими доказами і відповідно позбавлення батьківських прав відповідачів суд вважає безпідставним і недоцільним

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-14, 76-81, 141, 209-211, 213, 216, 221, 228, 229, 235, 240-242, 258, 259,263-265,268,354,355 ЦПК України, ст. ст. 150,152,155,164,165 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Печенізький та інші проти України», суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім.О.В.Синяговського, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Органу опіки і піклування при Хорольській міській раді Полтавської області, Служби у справах дітей Хорольської РДА Полтавської області, Органу опіки та піклування при Зіньківській районній державній адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав, - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складений 11.03.2019 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна