Номер провадження: 22-ц/813/2087/19
Номер справи місцевого суду: 509/4315/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Атланта»,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року, під головуванням судді Кочко В.К. ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Атланта» про повернення грошових коштів, стягнення 3% річних та відшкодування шкоди.

В обгрунтування позову зазначив, що 01 жовтня 2016 року між ним, як представником ОСОБА_4 та ОСОБА_3 через ТОВ «Атланта» був укладений договір № 105/16 про намір укласти договір купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , за визначеною сторонами ціною у 5 000 доларів США.

На виконання цього договору ним передано ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 500 доларів США, в якості авансу, за які відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мали оформити спадкові права на нерухомість, після смерті матері.

В подальшому, за договором поруки, передано ОСОБА_3 4 500 дол. США, в рахунок повної вартості будинку та земельної ділянки, а поручитель - ОСОБА_2 зобов`язується гарантувати оформлення договору купівлі-продажу в зазначений строк.

Однак, при ретельному огляді садового будинку було виявлено його неналежний стан, у зв`язку з чим ОСОБА_4 відмовилася від його купівлі, про що було повідомлено відповідачів, з вимогою про повернення отриманих грошових коштів, яку останні не виконали, що змусило його позичити у ОСОБА_5 для ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 5 000 доларів для найму житла.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 аванс в розмір 500 доларів США, що еквівалентно 13 562 грн, стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти отримані за будинок в сумі 4 500 дол. США, що еквівалентно 122 058 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 3% річних в розмірі 1 695,25 грн., 69 166,20 грн. на відшкодування завданою позикою грошових коштів шкоди та 10 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 13 562 грн., що еквівалентно 500 доларів США, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 122 058 грн., що еквівалентно 4 500 доларам США, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 1 695,25 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської скасувати частково, постановити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Неправильність рішення суду в оскаржуваній частині мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів, головуючого суддю- Комлеву О.С.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по листопад 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 700 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

В судове засідання, призначене на 20 листопада 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 15-19 т. 2 ).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що справа за апеляційною скаргою надійшла до суду у січні 2019 року, апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 122 058,00 грн., що еквівалентно 4.500 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідачів, які не повідомили про технічний стан садового будинку, не було укладено договір купівлі-продажу будинку, унаслідок чого, грошові кошти одержані на виконання договору про намір укласти угоду про придбання у власність садового будинку та земельної ділянки мають бути повернені.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 (громадянка Російської федерації) на підставі договору доручення, укладеного в усній формі між нею та повіреним, уповноважила ОСОБА_1 зареєструвати право власності та продати належну їй квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Довіреність посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єлькіним О.М. 14 липня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за №769 (а.с.8).

На підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Л.О. 21 вересня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №1116, ОСОБА_4 продала ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3 (а.с.6-7).

Згідно Договору №105/16 від 1 жовтня 2016 року про намір укласти угоду, укладеного між ТОВ «Атланта» як агентством, ОСОБА_3 як власником та ОСОБА_1 як покупцем, власник і покупець зобов`язались укласти і нотаріально посвідчити договір відчуження садового будинку та земельної ділянки площею 0,040 га, що знаходяться за адресою: Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області, садовий масив АДРЕСА_1 . За умовами Договору №105/16 від 1 жовтня 2016 року сторони узгодили ціну об`єкту, яка рівна грошовій сумі в гривнях та еквівалентна 5000,00 доларів США; власник прийняв «забезпечувальний платіж» в грошовій сумі в гривнях, яка еквівалентна 500,00 доларів США (а.с.9).

01.10.2016 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4500 дол. США в рахунок сплати за садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ., а ОСОБА_3 зобов`язується в строк до 21.01.2017 року підготувати всі необхідні для вчинення правочину документи. ОСОБА_2 в свою чергу виступає поручителем та гарантує виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 та у випадку неможливості укласти правочин у визначений строк, гарантує повернення ОСОБА_1 від ОСОБА_9 грошових коштів в розмірі 4500 дол. США.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 листопада 2016 року за реєстровим №1140 приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М. у спадковій справі №19/2016, ОСОБА_3 набула в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на спадщину, яка складається з садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,04 га кадастровий номер :01:001:0762. Державна реєстрація права власності на підставі вказаного свідоцтва проведена 21 листопада 2016 року (а.с.20, 21-22).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 листопада 2016 року за реєстровим №1141 приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М. у спадковій справі №19/2016, ОСОБА_3 набула в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 0,04 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0762. Державна реєстрація права власності на підставі вказаного свідоцтва проведена 21 листопада 2016 року (а.с.23, 24-25).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1 ст.635 ЦК України).

З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Виконання зобов`язнання може забезпечуватися, зокрема, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України). Завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст.570 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ЦК України).

Із наявних в справі доказів встановлено, що ОСОБА_3 є власником садового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0762, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Між агентством ТОВ «Атланта», власником ОСОБА_3 , покупцем ОСОБА_1 укладено у простій письмовій формі Договір №105/16 від 1 жовтня 2016 року про намір укласти угоду купівлі-продажу нерухомого майна як то садового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0762, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами вказаного договору ціна об`єкту продажу визначена рівної грошовій сумі, еквівалентній 5000,00 доларів США, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в рахунок належних платежів грошові кошти в сумі, еквівалентній 500,00 доларів США.

Так як договір купівлі-продажу нерухомого майна (садового будинку, земельної ділянки) відповідно до положень статті 657 ЦК України укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то й забезпечувальний договір у сенсі положень частини 1 статті 635, частини 1 статті 546, статті 570 ЦК України підлягає укладенню у такій же формі. Оскільки Договір №105/16 від 1 жовтня 2016 року хоч і укладено у письмовій формі, однак не посвідчено нотаріально та не піддано державній реєстрації, то такий не є ні попереднім договором у розумінні частини 1 статті 635 ЦК України, ні завдатком у розмінні статті 570 ЦК України.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Договір поруки є двостороннім правочином, який укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов`язків боржника. Він зазвичай лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду.

У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його вимогам частин третьої і п`ятої статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що договір поруки не підписаний ОСОБА_2 (а.с. 10 т. 1).

Суд першої інстанції не звернув уваги на дану обставину, проте вказане є підставою визнання договору недійсними у зв`язку з невідповідністю їх вимогам ч.ч.3,5 ст.203 ЦК, а саме, волевиявлення ОСОБА_2 як учасника правочину, а тому цей правочин не може вважатися такими, що спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу, є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 суми боргу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу 122 058 гривень, що еквівалентно 4500 дол. США відмовити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних від простроченої суми - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра