Єдиний унікальний номер 235/5547/14-ц Номер провадження 22-ц/804/1006/19

Єдиний унікальний номер 235/5547/14-ц
Номер провадження 22-ц/804/1006/19
Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Санікової О.С., Соломахи Л.І.

за участі секретаря судового засідання Самойленко Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 235/5547/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2019 року (суддя Величко О.В.), постановленої о 15:58 год. в приміщенні суду в м. Покровськ Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року до суду надійшов позов ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 12 листопада 2007 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником усіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 07/729, додаткові угоди до нього № 1 від 12 листопада 2007 року, № б/н від 10 липня 2009 року та № б/н від 19 лютого 2010 року, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 45000 доларів США, а відповідач зобов`язався використовувати кредит за цільовим призначенням, сплачувати проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідач зобов`язання за кредитним договором та вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом зі сплатою процентів за користування кредитом не виконав. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 07/729 від 12 листопада 2007 року в загальному розмірі 19621 доларів США 86 центів та еквівалент 28 доларів США 77 центів, що складається з: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 19310 доларів США 41 центів, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 311 доларів США 45 центів, суми пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі 28 доларів США 77 центів (а.с. 2-7).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року позов ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» заборгованість за кредитним договором № 07/729 від 12 листопада 2007 року у розмірі 19621 доларів США 86 центів та еквівалент 28 доларів США 77 центів. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 59-60 т.1).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області про відкриття провадження у справі від 03 жовтня 2018 року, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, призначено до судового розгляду (а.с. 128 т.1).

17 жовтня 2018 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області постановлено ухвалу, якою скасовано заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором. Справу призначено в загальному порядку до підготовчого судового засідання на 07 листопада 2018 року (а.с. 137 т.1).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі № 235/5547/14-ц, справу призначеного до судового розгляду на 28 листопада 2018 року (а.с. 155 т.1).

22 січня 2019 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_2, в якій останній заявив відвід судді Величко О.В. у зв`язку з недопустимістю повторної участі судді в розгляді справи № 235/5547/14-ц на підставі частини 1 ст. 37 ЦПК України, справу № 235/5547/14-ц просив направити для розгляду до Київського районного суду м. Донецька.

Мотивуючи заяву відповідач зазначив, що пунктом 8.5 кредитного договору №07/729 від 12 листопада 2007 року визначено, що у разі передання спору між сторонами кредитного договору на вирішення до суду, такий спір відповідно до ст. 112 ЦПК України буде розглядатися в Київському районному суді м. Донецька. Проте, судом першої інстанції на момент відкриття провадження у справі за позовом банку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, поданим в 2014 року (на момент дії ЦПК України 2004 року), не було встановлено існування правил договірної підсудності, чим порушено його (відповідача) право на договірну підсудність. Зазначив, що відповідно до чинної редакції ЦПК України, закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (частина 4 ст. 3 ЦПК України).

Відповідач також послався на те, що в ухвалі Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення позовної заяви ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» без розгляду у зв`язку з порушенням правил підсудності, суд послався на пункт 9 частини 1 «Перехідні Положення» ЦПК України, який, на думку відповідача, звужує його права щодо розгляду справи на підставі договірної підсудності. Вважав, що суд, пославшись у цій ухвалі на частину 1 ст. 31 ЦПК України, погодився з порушенням ним правил підсудності, проте, призначив справу до судового розгляду, що викликає сумніви у відповідача щодо розгляду даної справи даним суддею та судом.

Відповідач також вважав, що суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у складі головуючої судді Величко О.В. не має права слухати дану справу у звязку з тим, що цим суддею вже розглядалася дана справа з ухваленням заочного рішення, яке було скасовано, тому, справу необхідно передати іншому судді через недопустимість повторної участі судді при новому розгляді справи після скасування рішення суду (частина 1 ст. 37 ЦПК України).

Вважав, що суд першої інстанції навмисно не передає справу для розгляду за підсудністю для того, щоб повторно продублювати попереднє винесене рішення суду.

Поміж викладеного, відповідач просив суд першої інстанції звернути увагу на те, що оскільки кредитний договір було запропоновано безпосередньо позивачем, то всі умови повинні тлумачитися проти нього (contra proferentem). Просив суд тлумачити умови договору на стороні відповідача.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2019 року заяву ОСОБА_2 про відвід судді залишено без розгляду.

В лютому 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити для розгляду до Київського районного суду м. Донецька.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не застосовано правила договірної підсудності передбачені ЦПК України, який діяв на час подання позову, чим порушено процесуальні права відповідача; суд не звернув увагу, що між сторонами кредитного договору не було домовленостей з приводу зміни підсудності; посилання суду в ухвалі від 07 листопада 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про повернення позовної заяви ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором позивачу без розгляду у зв`язку з порушенням правил підсудності, на пункт 9 частини 1 «Перехідні положення» ЦПК України, звужує права відповідача, а тому, на думку відповідача, доцільно застосувати у даному випадку правило незворотності дії закону у часі; вважає, що посилання суду в ухвалі від 07 листопада 2018 року на частину 1 ст. 31 ЦПК України, є погодженням суду з порушенням ним правил підсудності, а дії суду щодо не направлення справи за підсудністю, визначену у кредитному договорі, такими, що викликають сумнів щодо розгляду справи даним суддею та судом; посилається на те, що після скасування заочного рішення, справу необхідно було передати іншому судді, оскільки частина 1 ст. 37 ЦПК України не допускає повторну участь судді у розгляді справи після скасування рішення суду; зазначає, що у даній справі до кредитного договору слід застосовувати тлумачення contra proferentem (слова договору, повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), у зв`язку з чим, просить суд умови договору щодо питання підсудності тлумачити на стороні відповідача.

Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції незаконно не допустив до участі у справі у якості представника відповідача ОСОБА_3, оскільки, з урахуванням норм пункту 16-1 Розділу XV Перехідних положень Конституції України, у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України», представництво у суді здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності. Крім того зазначає, що ОСОБА_3 був вже допущений до участі у справі у якості представника відповідача до 2019 року. У зв`язку з чим вважає, що суд порушив права відповідача на представництво і юридичну допомогу.

Вважає, що після скасування заочного рішення та прийняття даної справи до свого провадження, суддя першої інстанції постійно звужує права позивача, тому у відповідача виникає недовіра безпосередньо як до судді так і до суду першої інстанції.

Крім того, відповідач просить звернути увагу колегію суддів на те, що ним раніше на подавалося клопотання про порушення правил підсудності, як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, а подавалося клопотання про повернення позову позивачу. Також, заявник просить звернути увагу на зазначення судом першої інстанції в ухвалі про призначення слухання справи в режимі відеоконференції, різного часу сторонам, що на думку відповідача, є введення його в оману та винесення рішення без участі відповідача.

Позивачем подано письмовий відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що оскаржуваною ухвалою вирішено питання про відвід судді Величко О.В., питання щодо підсудності даної справи, цією ухвалою не вирішувалось. Апеляційна скарга на ухвалу суду від 03 жовтня 2019 року щодо відкриття провадження з начебто порушенням правил підсудності, у строки, зазначені ЦПК України, не була подана. Вважає, що оскаржувана ухвала відсутня в переліку ухвал, передбачених частиною 1 ст. 353 ЦПК України, тому підстави для апеляційного оскарження вказаної ухвали відсутні. Посилання відповідача на упередженість або необ`єктівність судді Величко О.В. є безпідставними, оскільки чинне цивільне процесуальне законодавство не передбачає повторний автоматизований розподіл справи у разі скасування заочного рішення. Крім того зазначає, що підстави для передачі позову ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 за підсудністю до іншого суду відсутні, оскільки ст. 112 ЦПК України в редакції 2004 року, була виключена ще в 2010 року та не могла бути застосована позивачем при поданні позовної заяви у 2014 році. Питання не допуску представника відповідача до участі у розгляді справи та інші доводи апеляційної скарги, не стосуються предмета оскарження. З огляду на викладене, вважає, що ухвала про залишення заяви про відвід без розгляду через пропуск строку, встановленого частиною 3 ст. 39 ЦПК України, є законною та обґрунтованою, тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідач та його представник в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду просила залишити без змін.

За статтею 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 жовтня 2018 року Красноармійським міськрайоннним судом Донецької області скасовано заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року у справі № 235/5547/14-ц, справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 07 листопада 2018 року в загальному порядку (а.с.137 т.1).

Ухвалою Красноармійського міськрайоннного суду Донецької області від 07 листопада 2018 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду на 28 листопада 2018 року, у задоволенні клопотання відповідача про повернення позовної заяви позивачу без розгляду у зв`язку з порушенням правил підсудності, відмовлено (а.с.155 т.1).

Ухвалу суду від 07 листопада 2018 року відповідач ОСОБА_2 отримав 16 січня 2019 року (а.с.198 т.1).

Заява про відвід подана особисто ОСОБА_2 через канцелярію суду 22 січня 2019 року, тобто після спливу двох днів з дня отримання ухвали.

Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви про відвід судді, суд першої інстанції послався на частину 3 ст. 39, ст. 126 ЦПК України та виходив з того, що ухвалу суду від 07 листопада 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про передачу справи за підсудністю, відповідач отримав 16 січня 2019 року, заяву про відвід судді подав 22 січня 2019 року, тобто після закінчення процесуального строку (двох днів, коли заявник дізнався про підставу відводу), що відповідно до ст. 126 ЦПК України, є підставою для залишення заяви про відвід без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 39 ЦПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

За частиною 2 ст.126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Пунктом 3 частини 5 ст.12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України, зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 цієї статті, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Основною засадою цивільного судочинства є принцип верховенства права.

Відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб'єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об'єктивного критерію, тобто з'ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).

Згідно з об'єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об'єктивно виправдані.

Залишення заяви ОСОБА_2 про відвід судді без розгляду, залишає у останнього сумніви щодо безсторонності судді, що є порушенням принципу юридичної визначеності та відповідно до пункту 2 частини 3 ст.376 ЦПК України може бути підставою для скасування судового рішення, яке буде ухвалено таким судом.

Крім того, процесуальним законом, а саме нормою ч.5 ст.39 ЦПК України, передбачено жодна підстава для залишення заяви про відвід без розгляду, це повторне заявлення відводу з підстав, розглянутих раніше.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_2 про відвід головуючого судді без розгляду, суд послався не на спеціальну, а на загальну норму права, передбачену ст.126 ЦПК України, яка передбачає наслідки пропущення учасником справи процесуальних строків для подання документів. При цьому матеріали справи не містять даних про зясування судом поважності причин пропуску відповідачем строку звернення з заявою про відвід, не вирішено питання про поновлення даного строку чи відмову в його поновленні.

Таким чином, суд першої інстанції постановляючи оскаржуваного ухвалу, дійшов передчасного висновку про залишення без розгляду заяви про відвід судді з підстав пропуску строку для її подання, не з`ясувавши з яких причин цей строк пропущено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про ухвалення судового рішення про залишення без розгляду заяви про відвід у справі з порушенням вимог процесуального закону, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Аргументи, наведені в апеляційній скарзі щодо не застосування судом першої інстанції правил договірної підсудності під час прийняття позову ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» та розгляду справи, є поясненнями щодо незгоди відповідача з ухвалою від 03 жовтня 2018 року про відкриття провадження у справі №235/5547/14-ц за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2014 року, яку скаржник не оскаржує в апеляційному порядку, тому колегія суддів не може прийняти їх як підстави для скасування ухвали від 24 січня 2019 року про відвід судді.

Інші доводи апеляційної скарги також не стосуються предмету оскарження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 379 ЦПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення питання, судове рішення підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2019 рок про залишення заяви про відвід судді без розгляду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: О.С. Санікова

ОСОБА_5

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв