Провадження № 4-с/761/257/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

заявника та стягувача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві, стягувач: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії про скасування постанови про арешт майна боржника, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою на рішення (постанову) державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління у м. Києві Городньої Г.Ю.; стягувач: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії про скасування постанови, в якій просив суд: визнати дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городньої Ганни Юріївни щодо винесення постанови про арешт майна боржника неправомірними; зобов`язати державного виконавця Городню Г.Ю. скасувати постанову про арешт майна боржника від 19.08.2019 року та зняти арешт з майна, що накладений на підставі постанови від 19.08.2019 року.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що на виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві перебуває виконавче провадження №59566672 про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 08 серпня 2019 року скаржник звернувся до державного виконавця із заявою, у якій просив зупинити виконавче провадження посилаючись на те, що на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист, подано апеляційну скаргу, за якою відкрито апеляційне провадження. Проте, постановою державного виконавця Городньої Г.Ю. від 19.08.2019р. було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 8396,47 грн. Незважаючи на звернення, у якому було повідомлено про прийняття його апеляційної скарги до розгляду і на підтвердження цього надано відповідну ухвалу апеляційного суду, державним виконавцем було винесено постанову від 19.08.2019р. про арешт майна боржника. Таким чином, замість зупинення виконавчого провадження, як того вимагає ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», продовжила вчиняти виконавчі дії, чим порушила права боржника, які повинні бути відновленні шляхом визнання дій державного виконавця неправомірними і скасування постанови про арешт майна.

У судовому засіданні скаржник вимоги даної скарги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог скарги, оскільки арешт, який накладений державним виконавцем є необхідним для забезпечення виконання рішення суду та стягнення аліментів.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення стягувача та боржника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, на виконанні у Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №59566672 з виконання виконавчого листа № 761/35732/18 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 15.07.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 396 грн. 47 коп., у якому 17.07.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

13.08.2019 року до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження на підставі того, що на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист, подано апеляційну скаргу, за якою відкрито апеляційне провадження. До заяви також якої було долучено відповідну копію ухвалою Київського апеляційного суду від 22.07.2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городньої Ганни Юріївни від 14.08.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 761/35732/18 зупинено на підставі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням ухвали Київського апеляційного суду від 22.07.2019 року у справі № 761/35732/18.

У той же час, постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Городньої Ганни Юріївни від 19.08.2019 року на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми стягнення - 8 396,47 грн.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

У відповідності до положень ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", одним із заходів примусового виконання рішень є заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;

4) відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);

5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

7) включення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, яка виникла внаслідок розрахунків за енергоносії з урахуванням дати заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", крім рішень, передбачених абзацом шостим пункту 3.7 статті 3 зазначеного Закону;

8) затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) якщо стягувач включений до плану санації;

9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);

11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації;

13) наявності підстав, передбачених статтею 2-1 Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку";

14) наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств".

У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану (ч. 4 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження").

Таким чином, положення Закону України "Про виконавче провадження" не містять заборони виконавцю у випадку зупинення виконавчого провадження накладати арешт на майно, яке належить боржнику.

У даному випадку, державний виконавець постановою від 19.08.2019 року вчинила дію по забезпеченню реального виконання рішення суду шляхом збереження майна боржника, не стягуючи при цьому з нього коштів, не порушуючи його права.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, державним виконавцем не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідно, дії державного виконавця у виконавчому провадженні були законними та правомірними, а відтак подана скарга задоволенню не підлягає.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 19, 129-1 Конституції України; ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України ; Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в м.Києві, стягувач: ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії про скасування постанови про арешт майна боржника від 19.08.2019 року у виконавчому провадженні №59566672, - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.А.Осаулов

Повний текст виготовлено 26.11.2019 року