ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідачів в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 20.12.2018 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 35 % - радикулопатія з 10 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01.12.2019 року.

Вважає, що у зв`язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідачів та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з кожного з відповідачів у розмірі по 372 300, 00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2019 року затверджено мирову угоду від 15.04.2019 року укладену між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 45 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що судом надано правову оцінку лише доводам позивача, а аргументи відповідача не взято до уваги. Вважає, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики. Факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача не можуть бути визнані беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань. Вважає, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між професійними захворюваннями позивача та діями відповідача, адже у п.19 Акту розслідування причин виникнення професійних захворювань у позивача не зазначено конкретних посадових осіб підприємства відповідача. Оскільки у позивача обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому стан здоров`я позивача може бути відновлений. Звільнився позивач за угодою сторін, а не в зв`язку з погіршенням стану здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника відповідача, а рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - адвоката Літовченко Т.М., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Калашникову В.С., яка заперечував проти доводів апеляційної скарги представника відповідача та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 працював з 19.03.1996 року по 03.07.1996 року підземним гірником шахти "Леніна" ВО "Кривбасруда", з 03.07.1996 року по 27.08.1997 року підземним лаборантом-радіометристом шахти "Леніна" ВО "Кривбасруда" ДП "КЗРК", з 27.08.1997 року по 23.05.2001 року підземним машиністом електровозу шахти імені «Леніна» ВО "Кривбасруда" ДП "КЗРК", з 23.05.2001 року по 22.04.2006 року підземним підривником шахти "Леніна" ВАТ "Кривбасзалізрудком", з 09.09.2010 року по 25.11.2011 року водієм автотранспортних засобів автобази ПАТ "Кривбасзалізрудком", з 25.11.2011 року по 25.07.2016 року підземним гірничим майстром шахти "Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком", з 25.07.2016 року по 10.05.2017 року підземним підривником шахти "Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком", у шкідливих умовах праці (а.с. 6-13).

10.05.2017 року - позивач звільнений з роботи на ПАТ «Кривбасзалізрудком» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за ст. 38 КЗпП України (а.с. 13).

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 812 від 07 червня 2018 року, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова білатеральна, переважно справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим та м`язово-тонічним синдромами. (а.с. 23-24).

Відповідно до п.п. 16, 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 серпня 2018 року, причиною виникнення зазначеного професійного захворювання у ОСОБА_1 є важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну - 40 кг. при допустимій до 30 кг., періодичне перебування в незручній позі 52,4 % зміни при допустимому до 25 %.

Працюючи підземним підривником на шахті «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 25.07.2016 року по 10.05.2017 року ОСОБА_1 виконував весь комплекс підривних робіт при проходці підземних гірничих виробок, отримував, доставляв підривні матеріали з роздавальних складів до місць ведення робіт, заряджав шпури, свердловини, монтував електропідривну мережу, проводив огляд місця після підривних робіт. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 19.03.1996 року по 03.07.1996 року - підземний гірник шахти імені "Леніна" ВО "Кривбасруда", 03.07.1996 року по 27.08.1997 року - підземний лаборант-радіометрист шахти імені "Леніна" ВО "Кривбасруда" ДП "КЗРК", 27.08.1997 року по 23.05.2001 року - підземний машиніст електровозу шахти імені «Леніна» ВО "Кривбасруда" ДП "КЗРК", 23.05.2001 року по 22.04.2006 року - підземний підривник шахти імені "Леніна" ВАТ "Кривбасзалізрудком", 05.07.2007 року по 05.05.2010 року - водій автотранспортних засобів ГТЦ № 1 ВАТ «Центральний ГЗК», 09.09.2010 року по 25.11.2011 року - водій автотранспортних засобів автобази ПАТ "Кривбасзалізрудком", 25.11.2011 року по 25.07.2016 року - підземний гірничий майстер шахти "Гвардійська" ПАТ "Кривбасзалізрудком".

У пункті 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 серпня 2018 року вказано, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені), встановити неможливо, враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 19 років 10 місяців в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів.

Висновком МСЕК від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35 % - радикулопатія з 10 грудня 2018 року до 01 січня 2020 року та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01 грудня 2019 року (а.с.21,22).

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 серпня 2018 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж роботи (19 років 10 місяців) на підприємстві відповідача в умовах шкідливих виробничих факторів ( а.с.14-18).

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 серпня 2018 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку тільки на органи МСЕК покладений обов`язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до п. 3.8 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22.11.1995 р. № 212, висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди й без висновку МСЕК.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що у позивача обсяг втрати професійної працездатності не визнаний сталим, тому стан здоров`я позивача може бути відновлений, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки, дані факти жодним чином не знімають з роботодавця обов`язку з відшкодування шкоди, а навпаки, свідчать про те, що протягом тривалого часу відповідач порушував законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 серпня 2018 року.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач звільнився за угодою сторін, а не в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не мають правового значення.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого професійного захворювання, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» в умовах впливу шкідливих факторів, впродовж більше 19 років 10 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 35%, визнання позивача людиною з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи представника відповідача, щодо необґрунтованого розміру відшкодування моральної шкоди.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі представника відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: