Ухвала

Іменем України

15 березня 2019 року

м. Київ

справа № 760/22742/18

провадження № 61-4503 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна, про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_5 пред'явив до суду позов до ОСОБА_4 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно.

Також ОСОБА_5 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання від 03 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №107, з метою недопущення відчуження останньою об'єкту нерухомого майна, оскільки така дія може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року залишено без змін.

У березні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 28 лютого 2019 року.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки постанову Київського апеляційного суду від 15 січня

2019 року було отримано поштовим зв'язком лише 29 січня 2019 року, для підтвердження чого надає докази.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, вважаю за можливе його поновити.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року

№ 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).

Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що є підстави для забезпечення позову, оскількинерухоме майно є предметом оспорюваного правочину і обраний вид забезпечення буде співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами є наявність дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, станом на 10 січня 2019 року заборона відчуження квартири АДРЕСА_1, накладена на підставі спірного договору довічного утримання, знята.

Доводи касаційної скарги не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки апеляційний суд при дослідженні матеріалів справиобґрунтовано, повно та всебічно перевірив доводи та докази, вірно прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись статтею 390 ЦПК України, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва

від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова Юлія Олександрівна, про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В. Черняк