Справа № 462/3614/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Аврамишиної Д.О.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рудненської селищної ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання прав та обов`язків забудовника та власника в порядку спадкування , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 05.06.2019 року звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому, після уточнення позовних вимог, просить визнати її забудовником та власником в порядку спадкування житлового будинку під літерою А-2 по АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 , 1950 року народження, яка була власницею будинку АДРЕСА_1 . Рішенням АДРЕСА_1 №251 від 22.10.1986 року її матері було дано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку загальною площею 132,8 м.кв. У зв`язку з смертю матері, як забудовника, будинок не зданий в експлуатацію та не зареєстрований. Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено в видачі вказаного правовстановлюючого документа у зв`язку з тим, що вона не надала нотаріусу документу про право власності матері на новозбудований будинок. Вказує, що фактично будівництво будинку завершувала позивачка та її сім`я, оскільки останніми роками її матір хворіла і її пенсії на будівництво не вистачало. Після смерті матері позивачка зверталась до Рудненської селищної ради із заявою про визнання її забудовником будинку в порядку спадкування, однак їй було відмовлено. За таких обставин вона була вимушена звернутися до суду з даним позов і просить такий задоволити.

В судовому засіданні позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, додатково пояснили, що матір позивачки, яка була власником будинку АДРЕСА_1 , постійно хворіла, а тому не встигла оформити правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. 16.10.2019 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПКУкраїни учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , мати позивачки /а.с. 2/.

Після її смерті відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором дарування №4637 від 18.06.1974 року, реєстраційним посвідченням від 25.06.1974 року та довідкою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №1/439 від 16.01.2019 року /а.с. 7, 58-59/.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 15.03.2017 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» вбачається, що будинок 1983 року побудови, загальна площа якого становить 132,8 кв.м., житлова площа 94,0 кв.м., допоміжна площа 25,9 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай (Б,В.), вбиральня (Г), гараж (Д), огорожа (№ 1,2), ворота (№3), хвіртка (№4) /а.с.17-21/.

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж на відповідність державним стандартам, будівельним нормам і правилам від 03.07.2019 року вбачається, що житловий будинок «А-2» АДРЕСА_1 відповідає державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, що діяли на момент закінчення будівництва; інженерні мережі та обладнання відповідають державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, що діяли на момент закінчення будівництва; загальний технічний стан будинку та інженерних мереж оцінюється, як задовільний та придатний для подальшої експлуатації /а.с. 29-44/.

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Із копії спадкової справи №607/2012 вбачається, що позивачка 25.10.2012 року звернулась в Другу львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. В заяві також зазначено, що крім ОСОБА_1 спадкоємцем є син померлої - ОСОБА_3 , що проживає та зареєстрований за вищевказаною адресою /а.с. 69/.

Постановою Другої львівської державної нотаріальної контори № 662/02-31 від 23.04.2019 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючі документи на спадковий будинок, технічний паспорт, довідка з Львівського обласного бюро інвентаризації та експертної оцінки про технічну характеристику будинку /а.с.5/.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталась до Рудненської селищної ради із заявою, на яку 02.05.2019 року їй було повідомлено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно /а.с. 6/.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження.

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями після померлої є діти померлої, ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та ОСОБА_3 .

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 , посвідчена приватним нотаріусом Тимофеєвим О.В., якою він дає свою згоду та не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за своєю сестрою ОСОБА_1 /а.с. 91/.

При цьому слід зазначити, що заяву до нотаріуса ОСОБА_3 про відмову від спадщини не подавав.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Аналогічні положення містяться у частині першій статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Згідно з роз`ясненнями п.8Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника,входять до складу спадщини. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Правильною визнано практику судів щодо визнання за спадкоємцем прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Вказане узгоджується із правовою позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р.

Як роз`яснено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, іншу споруду.

Зі змісту пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, визнання третьою особою позову, виходячи з підстав, які викладені нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Таким чином, позивач набула право на успадкування прав та обов`язків забудовника житлового будинку, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

Щодо вимоги про визнання права власності на будинок, суд звертає увагу, що така вимога є передчасною, адже позивач є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину, а тому не позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно в установленому законом порядку, після оформлення документів про здачу будинку в експлуатацію.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4-5, 10, 12-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1262, 1268, 1269-1270, 1297 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) в порядку спадкування усі права та обв`язки забудовника будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.12.2019 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.