Справа № 457/173/18 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/3090/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Львів

Справа № 457/173/18

Провадження № 22ц/811/3090/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2

на рішення Трускавецького міського суду Львівської області, ухвалене у м. Трускавці від 7 листопада 2018 року (суддя Марчук В.І.)

у справі

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецький водоканал», з участю третьої особи: управління праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради про захист прав споживачів,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з позовом про захист прав споживачів. В обґрунтування позову посилається на те, що він проживає у своїй квартирі разом з членами сім'ї. ТОВ «Трускавецький водоканал» надає йому комунальні послуги з водопостачання як споживачу відповідно до договору. На його ім'я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. Він разом з членами своєї сім'ї регулярно сплачує за холодну та гарячу воду. Заборгованості у них немає з 2010 року. У червні 2017 року від Управління праці та соціального захисту населення він отримав повідомлення про те, що йому не буде проведено перерахунок субсидій з 4 травня 2017 рокуу зв»язку з наявністю заборгованості з оплати комунальних послуг за холодне водопостачання у сумі 3462,47 грн. Вважає, що даний борг є неіснуючим. Трускавецьким міським судом був виданий судовий наказ від 14 квітня 2014 року за заявою ТОВ «Трускавецький водоканал» про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 4452,11 грн., який скасований 23 червня 2014 року. З того часу відповідач не звертався з позовною заявою про стягнення заборгованості, однак у червні 2017 року, з пропуском позовної давності, подав неправдиві відомості про наявність такої заборгованості, що стало наслідком позбавлення його субсидії на відшкодування витрат з оплати послуг водопостачання та водовідведення у 2017 році. Заподіяна йому шкода складається з оплати за комунальні послуги у період з 1 липня 2017 року по 20 лютого 2018 року, а саме: газопостачання - 933,26 грн., електроенергія - 22,00 грн., холодне водопостачання - 140,00 грн. (всього 1082,26 грн.). Просить встановити факт, що в період за 1 липня 2014 року по 30 липня 2017 року заборгованості по оплаті за комунальні послуги він не має; зобов'язати ТОВ «Трускавецький водоканал» надати відповідну інформацію про відсутність боргу до Управління соціального захисту населення Трускавецької міської ради; стягнути з ТОВ «Трускавецький водоканал» на його користь майнову шкоду у сумі 1095,26 грн.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 15 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Стверджує, про відсутність заборгованості. Просить зобов'язати ТОВ «Трускавецький водоканал» надати відповідну інформацію про відсутність боргу до Управління соціального захисту населення Трускавецької міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», постановою Кабінету Міністрів України № 630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 ч.2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Вказаними нормативно-правовими актами на ТОВ «Трускавецький водоканал» покладено обов'язок ведення обліку послуги, яка ним надається. Облік комунальних послуг полягає у фіксуванні об'ємів наданих послуг, їх вартості, якості, обліку показників пристроїв обліку води, строків повірки пристроїв обліку, сум, які підлягають оплаті за отримані послуги, суми наявної заборгованості та інше.

Відповідно до договору про надання послуг з централізованого постачання і водовідведення від 11 вересня 2006 року ТзОВ «Трускавецький водоканал» зобов'язується надавати ОСОБА_2 вчасно та відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Позивачем зазначено, що у нього відсутня заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення за період з 1 липня 2014 року по 30 липня 2017 року, посилаючись на те, що ухвалою Трускавецького міського суду від 23 червня 2014 року скасовано судовий наказ від 14 квітня 2014 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 4452,11 грн. та судового збору в розмірі 121,80 грн.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач забезпечує цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручається у їхню роботу.

Відповідно до умов п. 14 договору про надання послуг з централізованого постачання і водовідведення від 11 вересня 2006 року на споживача покладено обов'язок забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку води і теплової енергії та не втручатися у їхню роботу.

Скасовуючи судовий наказ від 14 квітня 2014 року суд дійшов до висновку про необхідність такого скасування, оскільки між сторонами наявний спір про право. При постановленні такої ухвали суд не заперечував, що позивач та члени його сім'ї не користувалися послугами, які надає відповідач від 14 квітня 2014 року, однак наявність такої ухвали про скасування судового наказу не звільняє позивача від обов'язку сплачувати витрати води згідно з пунктами 3.3-3.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України у разі самовільного демонтажу приладу обліку.

Пунктом 5.18 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України встановлено, що споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з'єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач з дозволу виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3-3.4 вказаних Правил. Отже, самовільний демонтаж лічильника не звільняє споживача від обов»язку сплачувати за користування комунальними послугами.

Судом встановлено, що позивач від споживання житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення ніколи не відмовлявся, із заявами про від'єднання його квартири від систем централізованого водопостачання та водовідведення до відповідача не звертався, на відсутність чи якість цих послуг не скаржився.

Згідно з актом від 14 листопада 2011 року, складеним ТОВ «Трускавецький водоканал», під час замірних одиниць по обліку подачі холодної лічильник гарячої води № 14115559 самовільно демонтований, чого не заперечував позивач у судовому засіданні. Таке самовільне втручання суперечить наведеним нормативно-правовим актам та умовам підписаного договору.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що доводи позивача про неправомірне нарахування йому заборгованості за користування послугами водопостачання та водовідведення з період з 1 липня 2014 року по 30 липня 2017 року є необґрунтованими.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 7 листопада 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий

Судді