ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 703/1311/19 Номер провадження 22-ц/814/2881/19Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року представник АТ КБ « ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що12 листопада 2011 року між учасниками справи був укладений кредитний договір №б/н, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 28 лютого 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 111790,43 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3126,64; заборгованість по процентам за користування кредитом 99473,67 грн., пеня за порушення строків погашення кредиту -3390 грн; штраф ( фіксована частина) 500 грн, штраф ( процентна складова) - 5299,54 грн, яку він прохає стягнути.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року, з урахуванням ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 12 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ " ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 3126 грн. та судові витрати в розмірі 53,73 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено існування між учасниками у справі кредитного зобов`язання, та дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частинні стягнення заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, відмовляючи в стягненні іншої частини заборгованості судом вказано, що позичальник при укладенні кредитного договору у вигляді анкети - заяви не підписав жодного документу, який обумовлював би порядок та умови сплати таких платежів як стягнення процентів, пені та штрафних санкцій за користування кредитними коштами. Довідка про умови кредитування є нечитаємою, з останньої неможливо встановити розмір пені та штрафних санкцій, погоджених відповідачем.

Не погодившись із вказаним рішенням представник позивача оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги Банку. В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що відсутність підпису Позичальника на спірних Умовах та правилах не свідчить про те, що останній з ними не ознайомлений, та не підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами саме на цих умовах, оскільки позичальник підписуючи Анкету та довідку про умови кредитування засвідчив свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. Також, вказав, що суд ставлячи під сумнів довідку про умови кредитування, яка погоджена відповідачем, шляхом підписання, мав можливість залишити позовну заяву без руху або витребувати відповідний оригінал вказаної довідки, проте відповідних заходів судом вжито не було.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 листопада 2011 року між учасниками по справі укладено кредитний договір б/н, шляхом звернення відповідача до банку з Анкетою заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послу у Приватбанку / а.с.8/.

Згідно зазначеної заяви відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Позивачем на підтвердження умов кредитування надано відповідну довідку. З вказаної довідки можливо встановити лише розмір процентів - 2,5 на місяць, умови нарахування штрафних платежів встановити не можливо, в зв`язку з неякісною копією даного документу /а.с. 9/.

В свою чергу, позивачем не надано ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції вищевказану довідку про умови кредитування належної якості, з якої б було можливо встановити погоджені сторонами умови договору.

Додані банком до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, відповідачем не підписані /а.с. 10-33 /.

У пункті 2.1.1.2.3 умов та правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг.

Згідно пункту 2.1.1.5.5 умов надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Звертаючись з позовом до суду, Банком вказано, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на 28 лютого 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 111790,43 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 3126,64; заборгованість по процентам за користування кредитом 99473,67 грн., пеня за порушення строків погашення кредиту -3390 грн; штраф ( фіксована частина) 500 грн, штраф ( процентна складова) - 5299,54 грн,

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом першої інстанції, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.03.2011 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3126, 64 грн..

В свою чергу, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що сторонами не погоджено розмір відсотків за користування кредитними коштами, оскільки відповідач особисто підписуючи Довідку про умови кредитування, підтвердила видачу їй кредитних коштів на кредитну картку « Універсальна 30 днів пільгового періоду, під 2,5 % річних на місяць / а.с. 11/.

Тобто сторони, погодили розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, та Банк має право на їх стягнення в межах дії кредитного договору.

В той же час, вимоги АТ « ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил банківських послуг, передбачено що, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий строк.

В свою чергу, Банком не надано жодного доказу про пролонгацію спірного кредитного договору шляхом пере виписку кредитних карток.

Також не надано суду підтвердження використання відповідачем кредитної карти, після закінчення строку встановленого п. 1.1.7.12 Умов та правил банківських послуг, які позивач вважає складовою укладеного кредитного договору.

Без встановлення строку дії кредитного договору, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Що стосується вимог про стягнення пені та штрафів, то вказані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, не можливо встановити порядок обрахування розміру пені та підстави її застосування за порушення кредитного зобов`язання, що є істотною умовою кредитного договору у разі застосування неустойки.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2018 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Проте, які саме Умови та Правила були чинними на момент укладення договору, з якими був ознайомлений відповідач при підписанні заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позивачем не доведено.

Банк не був позбавлений можливості довести свої вимоги належним чином, проте не надав відповідних доказів як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ " ПриватБанк" - Крилової О.Л. - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 серпня 2019 року - залишити без змін..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2019 року

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ___________________ О.О.Панченко _______________В.П.Пікуль