Провадження №2/523/4780/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Шевченко Т.Ю.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката Бугаєнко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так, 05 листопада 1994 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1717, був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу є повнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивачка стверджує, що під час спільного подружнього життя, за спільні кошти сторонами було придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_1 була придбана на підставі договору купівлі-продажу № 1/98-00325 від 11.08.1998 року нерухомого майна, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідченого Одеською товарною біржею.

Відповідно до технічного паспорту, який виготовлений ОМБТІ від 17.11.1995 року, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м.,кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м.

Зазначена квартира була оформлена на ім`я відповідача - ОСОБА_2 та зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» в реєстрі за №133пр-стр74-р№1233 від 17.08.1998 року.

На підставі викладеного, позивачка просить припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м.,кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м., а також визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності в рівних частинах по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових к імнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м.,кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..

В судовому засіданні позивачка, а також її представниця підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Так позивачка позивача пояснила, що квартира є спільною сумісною власністю, оскільки була придбана за спільні кошти подружжя.

Відповідач, а також його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, а також пояснили, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів бабусі відповідача ОСОБА_6 , які вона отримала у результаті продажу належного їй майна.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 05 листопада 1994 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1717, був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем Від шлюбу є повнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу № 1/98-00325 від 11.08.1998 року нерухомого майна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м., кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..

Право власності на квартиру зареєстровано на ім`я відповідача - ОСОБА_2 зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» в реєстрі за №133пр-стр74-р№1233 від 17.08.1998 року.

Відповідно до п. 6 Договору квартиру було придано за 4000 гривень.

На час придбання спірної квартири був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю України, який повинний був застосований у даних правовідносинах, оскільки вони виникли до 01.01.2004р..

Згідно ч. 1 ст. 22 КпШтС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШтС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд

може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ N 16 від 12.06.98 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і

час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного

проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або

грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В судовій практиці при вирішенні питання наявності спільної сумісної власності суд також повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя

Так, в постанові від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-79цс 13 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно.

Крім того, в постанові від 16.12.2015р. по справі №6-2641цс 15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбаннямайна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, оцінюючі у сукупності надані докази, вважає, що відповідачем не доведений факт, що кошти на придбання спірної квартири ним були отримані за рахунок майна, або коштів, що були його особистою приватною власністю.

Так відповідач посилається на те, що його бабуся ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу продала належній їй 29/50 частин будинку АДРЕСА_2 , а кошти надала позивачу для придбання квартири АДРЕСА_1 .

В якості доказів позивачем надана копія договору купівлі-продажу від 30.07.2008р., згідно якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 придбав 29/50 частин будинку АДРЕСА_2 . Продаж здійснено за 18350 гривень.

Окрім того, відповідачем надана копія договору №98-602 купівлі-продажу нерухомого майна від 10.08.1998р., згідно якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_3 . Згідно п. 6 договору, квартира була продана за 17500 гривень.

З договору купівлі-продажу № 1/98-00325 від 11.08.1998р. вбачається, що спірну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м., було придано за 4000 гривень.

Отже, різниця ціни за якою ОСОБА_6 продала 29/50 частин будинку АДРЕСА_2 , а також за якою вона придбала для себе квартиру АДРЕСА_3 , складає лише (18350-17500=850) 850 гривень. Вищевказаної суми не вистачало на придбання квартири АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже за позивачкою, а також за відповідачем в порядку поділу майна подружжя необхідно визнати право власності у рівних частках на дану квартиру.

В той же час, суд вважає, що відсутні правові підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки позивачка не ставила питання щодо поділу квартири в натурі, або припинення права власності на підставі ст.ст. 346,365 ЦК України.

Суд також вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір.

Керуючись ст.ст. 22,28 КпШтС України,ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

2. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м. та 12.2. кв.м., кухні 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..

3. Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м. та 12.2. кв.м., кухні 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..

4. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності залишити без задоволення.

5. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Повний текст буде складено та підписано у п`ятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя:

Повний текст складено та підписано 27.11.2019