Ухвала

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 372/4581/14-ц

провадження № 61-31035св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г.І.,

учасники справи:

позивач - прокурор Обухівського району Київської області в інтересах держави,

відповідачі: Козинська селищна рада Обухівського району Київської області, ОСОБА_4,

треті особи: ОСОБА_5, Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Коцюрби О. П., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2014 року прокурор Обухівського району Київської області в інтересах держави звернулася до суду із позовом до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що проведеною прокуратурою Обухівського району Київської області перевіркою законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Обухівського району Київської області встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 23 травня 2002 року № 81/97 ОСОБА_5 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 вересня 2004 року № 6037 ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 цю земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на неї. Прокурор вважає, що відведення спірної земельної ділянки у власність вчинено із порушенням вимог закону, оскільки рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради про надання ОСОБА_5 земельної ділянки прийнятепоза межами його компетенції.

Враховуючи викладене, прокурор, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради від 23 травня 2002 року № 81/97 про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,09 га, яка розташована у АДРЕСА_2, скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4, витребувати на користь територіальної громади смт Козин із незаконного володіння ОСОБА_4 спірну земельну ділянку та визнати за територіальною громадою смт Козин в особі Козинської селищної ради право власності на неї.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Заочним рішенням Обухівського району Київської області від 16 жовтня 2014 року позов прокурора задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 23 травня 2002 року № 81/97; визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га, яка розташована по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 та скасовано його державну реєстрацію; витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави спірну земельну ділянку; визнано за територіальною громадою смт Козин в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області право власності на спірну земельну ділянку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішення про безоплатну передачу у власність ОСОБА_8 спірної земельної ділянки прийнято Виконавчим комітетом Козинської селищної ради з перевищенням наданих йому законом повноважень, а тому виданий напідставі незаконного рішення державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсними. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади смт Козин поза волею останньої, у подальшому відчужена на підставі договору купівлі-продажу, згідно зі статтею 388 ЦК України підлягає витребуванню на користь держави.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2015 року заочне рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову прокурора, апеляційний суд виходив із того, що Виконавчий комітет Козинської селищної ради при наданні земельної ділянки ОСОБА_5 діяв відповідно до чинного на той час земельного законодавства у межах повноважень, наданих законом та згідно з рішенням селищної ради від 28 квітня 1998 року № 1 про делегування йому відповідних функцій. Оскільки рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність громадянину є законним, відсутні підстави для визнання недійсним державного акта, виданого на його підставі та витребування земельної ділянки на користь держави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2015 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року заяву заступника Генерального прокурора України задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2015 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 27 травня 2015 року та рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, Верховний Суд України виходив із т ого, що судом не встановлено, до якої форми власності або користування відносилась спірна земельна ділянка на час надання її ОСОБА_5, не встановлено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та не з'ясовано, чи було у нього волевиявлення на відчуження спірної земельної ділянки, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 серпня 2017 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення наданих законодавством повноважень, Виконавчий комітет Козинської селищної ради Обухівського району Київської області прийняв незаконне рішення від 23 травня 2002 року № 81/97 «Про надання та передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку», що підтвердилось під час судового розгляду, та узгоджуються із належними і допустимими доказами. Поряд із цим, обраний прокурором спосіб захисту є таким, що не ґрунтується на законі, оскільки законодавством не передбачено можливості визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке не є правочином у розумінні ЦК України, хоч підстави для визнання його незаконним або протиправним із обставин справи убачаються. ОСОБА_4 у 2004 році за оплатними чинними і ніким не оспореним, у тому числі прокурором, договором придбав спірну земельну ділянку. У матеріалах справи містяться достатні дані про здійснення всієї передбаченої законом процедури видачі відповідачу та третій особі державних актів та набуття ОСОБА_4 права на землю, зокрема на підставі рішення уповноваженого органу державної влади виготовлено технічну документацію, видано правовстановлюючі документи на землю, відчудження нерухомого майна здійснювалось на підставі нотаріально посвідченого договору, і на протязі тривалого часу з моменту виникнення спірних правовідносин ніким не оспорювалось. Крім того, правові підстави щодо позовних вимог про визнання недійсним правовстановлюючого документа на землю залишились неконкретизованими, як при пред'явленні позову, так і у подальшому при розгляді справи, оскільки прокурор не послався на конкретну норму права, яка б передбачала можливість визнання недійсним державного акту на право власності ОСОБА_4 Відповідач не був учасником правовідносин щодо вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, придбав нерухоме майно шляхом укладення нотаріально посвідчених угод, тому не повинен нести цивільно-правову відповідальність за наявності обставин, зазначених прокурором в обгрунтування позову, підстави для позбавлення відповідача права власності на нерухоме майно не підпадають під дію статей 387, 388 ЦК України, оскільки не відносяться до виключного кола обставин, які можуть бути підставою для витребування майна від добросовісного набувача, повернення земельної ділянки державі. Прокурор не визначив органу, в інтересах якого він пред'явив позов і виступає самостійним позивачем у цьому спорі. Позовні вимоги фактично пред'явлені в інтересах не держави загалом, а в інтересах територіальної громади смт Козин Обухівського району Київської області, оскільки прокурор просить витребувати спірну земельну ділянку саме на її користь, хоч відповідачем прокурор визначив уповноважений орган цієї ж територіальної громади - Козинську селищну раду. Обґрунтування позову стосується захисту комунальної власності - земель, які перебувають у віданні Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, що не узгоджується із посиланнями позову щодо захисту загальнодержавних інтересів. За таких обставин, правова позиція прокурора щодо обґрунтування відсутності органу, в інтересах якого він звернувся із цим позовом, наявності суспільного інтересу та порушень інтересів держави виключно відносно дотримання законодавства при виділенні земельних ділянок, неспроможною і непереконливою. Крім того, прокурор пропустив строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки, контролюючи органи, виконуючи свої обов'язки, могли довідатися про порушене право у межах трирічного строку позовної давності.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що дійсної волі власника землі - територіальної громади на її відчуження не було, а орган, який прийняв рішення про її вилучення, діяв із порушенням вимог закону, при цьому протиправна реалізації таким порушником функції громади щодо надання землі у власність не поглинає права такої громади на захист, навіть незважаючи на фактичне співпадіння в одній особі правопорушника (як виконавчого органу) і особи, на користь якої необхідно повернути незаконно надану у власність земельну ділянку. Позов прокурора в частині витребування спірної земельної ділянки не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, протягом трьох років із дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності, який відраховується з дати набрання чинності вказаним Законом - а саме з 15 січня 2012 року.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суд посилаючись на постанови Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року № 6-99цс14, від 25 червня 2014 року № 6-67цс14, від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, від 26 вересня 2011 року № 6-34цс11 не вказав які саме норми права, на його думку, він застосовує так само як визначено у правовій позиції хоча б однієї із цих постанов. Прокурор пред'явив позов в інтересах держави як самостійний позивач, посилаючись на визначення законодавством органу, уповноваженого державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, яким є Державна інспекція сільського господарства по Київській області, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, що призвело до порушення статті 45 ЦПК України та не вирішення по суті питання про належність осіб, в інтересах яких пред'явлено позов. У цій справі особою, яка має право на позов, є Козинська селищна рада, якій належали спірні земельні ділянки в межах населеного пункту, або прокуратура в інтересах колишнього власника Козинської селищної ради, а не самостійно прокуратура, оскільки існує орган місцевого самоврядування, який виконує функції власника і є суб'єктом права власності спірних земель, а не орган, який уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель. Оскаржуваним рішенням не встановлено, до якої форми власності або користування відносилась спірна земельна ділянка на час надання її ОСОБА_5, не встановлено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах та не з'ясовано, чи було у нього волевиявлення на відчуження спірної земельної ділянки, що має суттєве значення для правильного вирішення спору. У 2002 році Козинська селищна рада Обухівського району Київської області володіла необхідним обсягом повноважень щодо передання громадянам земельних ділянок у приватну власність, враховуючи розташування спірної земельної ділянки у межах населеного пункту смт Козин. Спірне рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради підписане його головою, який очолював селищну раду. Таким чином, Козинська селищна рада, будучи обізнаною про прийняте Виконавчим комітетом рішення про надання спірної земельної ділянки у приватну власність, підтвердила вибуття з її власності цієї землі за її волею та не встановила порушень, тому не реалізувала надані їй законом повноваженнями щодо його скасування та фактично двічі схвалила спірне рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради. Спірна земельна ділянка виділена органом місцевого самоврядування у власність третій особі у справі вже 15 років тому та знаходиться у власності у ОСОБА_4 на підставі законних договорів купівлі-продажу, тобто станом на дату розгляду справи не перебуває в сфері виконання функцій позивача щодо охорони земель державної власності. Суд помилково та безпідставно дійшов висновку про не пропущення позивачем трирічного строку позовної давності. Прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності (стаття 261 ЦК України) поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_6, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку і повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2017року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г. І. Усик