П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/7519/19

Номер провадження 22-ц/804/3189/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

сторони:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року, у складі судді Вайновського А.М., повний текст ухвали складений 01 листопада 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз»

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В с т а н о в и в:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про захист прав споживача, в якій просив зобов`язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі ПАТ «Маріупольгаз») вчинити певні дії з негайного відновлення на об`єкті споживача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 газопостачання з встановленням знятого на повірку повіреного та належного споживачу лічильника газу САМГАЗ заводський номер 1936457 з опломбуванням його та прийняттям до експлуатації сторонами.

В мотивування заяви зазначив, що на підставі укладеного між ним та ПАТ «Маріупольгаз» договору від 17 серпня 2010 року заявник є споживачем житлово-комунальних послуг з газопостачання, а ПАТ «Маріупольгаз» є виконавцем цих послуг. У 2010 році ПАТ «Маріупольгаз» зняв газовий лічильник споживача і до теперішнього часу його не встановив. Численні заявки та претензії споживача встановити на місце вказаний лічильник газу, що пройшов експертизу, ігноруються. 29 січня 2019 представники ПАТ «Маріупольгаз», скориставшись відсутністю у домоволодінні його власника, незаконно проникли на його територію без відповідного дозволу та вмотивованого судового рішення, протиправно припинили надання послуг газопостачання шляхом закриття та опломбування вхідного запорного крану. У зимовий час 12 березня 2019 року представники ПАТ «Маріупольгаз» повторно незаконно проникли на територію домоволодіння за допомогою дробини та взагалі від`єднали споживача від газопостачання шляхом знищення газової труби, її відрізання болгаркою. ОСОБА_1 має намір звернутися до суду із позовом до ПАТ «Маріупольгаз» про захист прав споживача шляхом визнання незаконними та протиправними дій оператора газорозподільних мереж при наданні ним житлово-комунальних послуг з газопостачання, порушення правил обліку природного газу, протиправного припинення газопостачання, відновлення незаконно припиненого газопостачання.

На теперішній час, враховуючи холодну пору року, відсутність газопостачання у домоволодінні створює небезпеку для життя і здоров`я споживача та членів його сім`ї, унеможливлює підтримання їх нормальних умов життєдіяльності, а також може призвести до виходу з ладу опалювальної системи будинку.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «Маріупольгаз» негайно відновити газопостачання споживачеві ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до скасування цього заходу забезпечення позову судом або до набрання остаточним рішенням у судовій справі законної сили.

Копію ухвали для виконання невідкладно направлено до ПАТ «Маріупольгаз», а також заявникові ОСОБА_1 для відома.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ПАТ «Маріупольгаз» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Зокрема зазначив, що виконання оскаржуваної ухвали може привести до виникнення не прогнозованої аварійної ситуації на об`єкті ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції не наведено жодного обґрунтування, що невжиття прийнятих судом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом не звернуто увагу на те, що захід забезпечення позову шляхом зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» відновити газопостачання заявнику є тотожними задоволенню позовних вимог, та включає як правові підстави, пов`язані із дотриманням вимог законодавчих актів, в тому числі правил безпеки, нормативних документів та проектної документації, так і технічну сторону відновлення газопостачання. Крім того, без приведення системи газопостачання заявника у відповідність до вимог законодавчих актів відновлення газопостачання може привести до аварійної ситуації.

Судом не враховано, що зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» відновити газопостачання заявнику є зобов`язанням порушити вимоги законодавчих актів, в тому числі правил безпеки, нормативних документів та проектної документації.

Вказує, що вимога щодо відновлення постачання природного газу (розподілу природного газу) є окремим способом захисту порушених прав відповідно до ст.16 ЦК України.

Судом необґрунтовано зроблено висновок щодо існування між заявником та ПАТ «Маріупольгаз» спору з приводу надання послуг з газопостачання природного газу, оскільки ПАТ «Маріупольгаз» не надає послугу постачання природного газу з 2015 року. З 2015 року таку послугу споживачам міста Маріуполя надає ТОВ «Азовгаз», а також інші постачальники природного газу, що мають відповідну ліцензію. ПАТ «Маріупольгаз» має статус оператора газорозподільної системи (оператор ГРМ), що підтверджується ліцензією Національної комісії, що здійснює державне рулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 295547 від 15.04.2015 року та здійснює діяльність з розподілу природного газу.

Не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про те, що відсутність постачання природного газу на об`єкт заявника призведе до загрози для життя і здоров`я його мешканців, виходу з ладу певного внутрішньо будинкового обладнання тощо, оскільки у будинку відсутнє центральне опалення. Газова колонка та газовий котел було демонтовано 26 серпня 2010 року за заявою заявника, з газового обладнання залишена газова плита з духовою шафою ПГ-4, про що складено акт. В період з 26 серпня 2010 року по 29 січня 2019 року при відсутності на об`єкті лічильника газу, заявник сплачував за послугу розподілу природного газу та постачання природного газу по нормі споживання, з розрахунку на одне газове обладнання: газова плита з духовою шафою, що підтверджується актом звірки нарахувань та оплаті за послуги з газопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 липня 2015 року по 01 листопада 2019 року.

Судом не досліджено обставини та підстави відключення будинкової системи газопостачання ОСОБА_1 від газорозподільної мережі ПАТ «Маріупольгаз». 29 січня 2019 року у зв`язку з проведенням ПАТ «Маріупольгаз» регламентних робіт, розподіл природного газу на об`єкт заявника було припинено шляхом опломбування вхідного крану, який знаходиться у дворі будинку, у присутності заявника.

Судом не враховано, що в період з 29 січня 2019 року по 12 березня 2019 року заявник не звертався до ПАТ «Маріупольгаз» щодо відновлення розподілу природного газу на об`єкт та зняття пломби з вхідного крану. 12 березня 2019 року з метою усунення витоку природного газу, а також у зв`язку з відсутністю доступу до запірних пристроїв, що розташовані на об`єкті заявника, працівники ПАТ «Маріупольгаз» були змушені усунути виток природного газу механічним способом шляхом обрізки газопроводу (відключення дворової системи газопроводів об`єкту) на вводі, з території іншого домоволодіння.

Судом також не враховано, що 21 березня 2019 року уповноваженими працівниками ПАТ «Маріупольгаз» здійснено виїзд на об`єкт заявника з метою встановлення за рахунок підприємства лічильника природного газу, а також з метою відновлення розподілу природного газу на об`єкт заявника. Однак, після спілкування з працівниками ПАТ «Маріупольгаз» ОСОБА_1 відмовився від встановлення лічильника природного газу за рахунок ПАТ «Маріупольгаз» та не надав доступ для виконання дій для відновлення розподілу природного газу на об`єкт, про що було складено акт про порушення № 07/367/Л-19 від 21 березня 2019 року та акт від 21 березня 2019 року.

Судом не повно з`ясовано обставини справи на предмет відповідності існуючої у заявника системи газопостачання вимогам проектної документації, а також можливості самовільного підключення нових газових приладів і пристроїв до системи газопостачання, що при пуску природного газу може привести до виникнення не прогнозованої аварійної ситуації. З листа заявника від 19 вересня 2019 року ПАТ «Маріупольгаз» стало відомо, що на об`єкті заявника вже змонтовано (встановлено): лічильник природного газу, газовий котел EUROSIT - 630, газовий нагрівач «Рода» - GSD - А1, газова плита «Greta» мод.600 - ГЭ. На неодноразові звернення ПАТ «Маріупольгаз» до заявника у листах від 02, 08 та 21 жовтня 2019 року, останнім не повідомлено ким і коли здійснено монтаж вказаного газового обладнання, а також газового лічильника, не надано проектної документації.

Судом проігноровано вимоги Кодексу ГРС, Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо встановлення вузла природного газу, а також в частині визначення та зміни приєднаної потужності.

На виконання статті 360 ЦПК України Мілешко А.Ф. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПАТ «Маріупольгаз» залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін, посилаючись на її законність, обґрунтованість, повне з`ясування обставин справи та відповідність ним висновків суду. Зокрема вказує, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, не узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права. Заходи забезпечення позову не є тотожними задоволенню позовних вимог, оскільки 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 подано до суду позов, в якому просить суд захистити права споживача, шляхом відновлення становища, що існувало до порушення, з визнанням викладеної в актах інформації недійсною, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вважає правильними висновки суду про те, що відсутність газопостачання у будинку призведе до загрози життю і здоров`я його мешканців та виходу із ладу певного обладнання, оскільки заявник залишений без газопостачання у холодну пору року, позбавлений можливості задовольнити щоденні потреби в приготуванні їжі та підігріву воду, а також використовувати відповідно до договору про газопостачання обладнання у вигляді газового водонагрівача, газової плити та газового котла. Твердження апелянта, що відновлення газопостачання може привести до аварійної ситуації, є суб`єктивним, оскільки 21 жовтня 2019 року між споживачем послуг ОСОБА_1 та ПАТ «Маріупольгаз» підписаний акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Вказує, що відповідно до Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ немає права здійснювати перевірку наявності у споживача (балансоутримувача, власника) газових мереж договорів на обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання, які не є ГРМ. Зазначає, що на його об`єкті наявне газове обладнання, тому потужність залишилась незмінною та не перевищує 16 куб.м/год. Вважає, що апеляційний суд має право скасувати лише ті ухвали, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За правилами статей 368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Маріупольгаз» - Фісінчука С.О., який просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та відмовити заявнику у задоволенні його заяви про забезпечення позову, заперечення заявника ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, а ухвали суду - скасуванню та відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з наданої заявником ОСОБА_1 низки письмових документів вбачається, що між ним та ПАТ «Маріупольгаз» дійсно існує спір з приводу надання послуг з газопостачання на належний заявникові об`єкт - домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме щодо неправомірного, як вважає заявник, від`єднання домоволодіння від газорозподільної мережі та припинення надання відповідної послуги.

Суд виходив з того, що заявник проживає у приватному будинку, який не підключений до мережі централізованого опалення і в умовах холодної пори року залишений без газопостачання, що об`єктивно може створити реальну загрозу для життя і здоров`я його мешканців, призвести до виходу з ладу певного внутрішньобудинкового обладнання тощо.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність забезпечити майбутній позов шляхом зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» негайно відновити газопостачання на належному заявникові об`єкті - домоволодінні АДРЕСА_1 .

Суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні заяви в частині, що стосується зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» встановити раніше знятий у домоволодінні лічильник газу САМГАЗ № 1936457, опломбувати його та прийняти до експлуатації, оскільки у межах вирішення заяви про забезпечення позову суд не може оцінювати відповідність даного приладу вимогам чинного законодавства у сфері газопостачання та користування газом побутовими споживачами, в тому числі й щодо безпеки його використання.

З висновком про часткове задоволення заяви про забезпечення позову колегія суддів не може погодитись, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до пункту 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із заяви про забезпечення позову слідує, що ОСОБА_1 просить встановити обов`язок ПАТ «Маріупольгаз» вчинити певні дії з негайного відновлення на об`єкті споживача газопостачання.

11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Маріупольгаз», в якому просить визнати протиправними дії, бездіяльність відповідача щодо припинення газопостачання та повторного припинення газопостачання на об`єкті споживача у зв`язку із порушенням процедури припинення газопостачання; визнати протиправними дії відповідача щодо незаконного проникнення його представником 29 січня 2019 року та 12 березня 2019 року на територію приватного домоволодіння без вмотивованого рішення суду та дозволу власника; визнати недійсною інформацію, викладену в акті відповідача від 29 січня 2019 року щодо закриття та опломбування вхідного крану, складеного за участю споживача; визнати недійсною інформацію, викладену в акті відповідача від 11 березня 2019 року № 07/363/ Л-19 щодо відмови позивача в дозволі на проведення робіт та в доступі на територію домоволодіння для встановлення лічильника газу; визнати недійсною інформацію, викладену в акті відповідача від 12 березня 2019 року щодо відмови споживача у доступі до об`єкту представникам оператора ГРМ та інформацію про витік газу; визнати протиправними дії, бездіяльність відповідача щодо не встановлення на об`єкт знятого ним у 2010 році на повірку, після проведеної експертизи у строки протягом двох місяців лічильника газу САМГАЗ заводський номер 1936457 та зобов`язати відповідача встановити на об`єкти позивача вказаний лічильник газу; зобов`язати відповідача за власний рахунок відновити становище споживача ОСОБА_1 , що існувало до порушення; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та матеріальні збитки в розмірі 7799,27 грн. (а.с. 115 - 119).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у справі № 265/7817/19 за даним позовом ОСОБА_1 (а.с. 120).

Отже, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд фактично передчасно вирішив питання щодо задоволення майбутніх позовних вимог по суті щодо захисту порушених прав споживача, що є недопустимим та суперечить нормам цивільного процесуального законодавства, зокрема частині 10 статті 150 ЦПК України.

Фактично заявлені ОСОБА_1 як забезпечення позову вимоги становлять собою самостійний спір з приводу правомірності відключення житла від газопостачання та підключення будинку до мережи газопостачання. Вимога заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову про відновлення постачання природного газу, відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, є окремим способом захисту порушених прав.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Крім того, заяву про забезпечення позову щодо зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» негайно відновити газопостачання споживачеві ОСОБА_1 у його домоволодінні, розглянута судом без перевірки безпечності відновлення газопостачання.

Колегія суддів також дійшла до висновку про те, що заявником не доведено необхідність забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а тому суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви щодо зобов`язання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» негайно відновити газопостачання споживачеві ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до скасування цього заходу забезпечення позову судом або до набрання остаточним рішенням у судовій справі законної сили, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова