ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5402/19 Справа № 210/5290/17 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури (а.с. 1-7).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 03.04.2006 року, за фактом заволодіння квартирою ОСОБА_2 , за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, відносно неї була порушена кримінальна справа, яка була об`єднана в одне провадження з кримінальною справою № 58063929. 04.04.2006 року позивач була затримана за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України, після чого до 07.04.2006 року утримувалась під вартою в ізоляторі тимчасового тримання. 07.04.2006 року їй було пред`явлене обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 3 КК України. У цей же день слідчим була ухвалена постанова про накладення арешту на майно позивача. 07.04.2006 року ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який застосовувався до неї до 08.10.2014 року, тобто - протягом більше восьми років. Отже, в період з 07.04.2006 року по 08.10.2014 року вона була позбавлена можливості вільно пересуватися, не мала можливості навіть виїхати на відпочинок. 07.04.2006 року їй також було пред`явлене нове обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України. У серпні 2006 року, після затвердження прокурором міста Кривого Рогу Обвинувального висновку, кримінальна справа № 58063929 за звинуваченням ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів була направлена до суду. В період з вересня 2006 року по 09.02.2011 року вказана кримінальна справа розглядалася Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу. 09.02.2011 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу була ухвалена постанова про повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. Після затвердження прокурором міста Кривого Рогу нового Обвинувального висновку, кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів була знову направлена до суду. В період з початку 2012 року по 01.04.2013 року вказана кримінальна справа розглядалася Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу. 01.04.2013 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу була ухвалена постанова про повторне повернення кримінальної справи № 58063929 за звинуваченням ОСОБА_1 , а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочинів прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. 08.10.2014 року відомості про вчинення позивачем, а також ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кримінальних правопорушень були, внесені слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000895. 29.12.2014 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області Шамраєм Д.А., у зв`язку з відсутністю в діяннях позивача, а також в діяннях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , складу кримінальних правопорушень, була ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 0000895. Цією ж постановою був скасований обраний ОСОБА_1 07.04.2006 року запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та знятий арешт, який був накладений на її майно. 20.04.2016 року першим заступником Криворізької місцевої прокуратури № 3 Рижковим О.В . була ухвалена постанова про скасування постанови слідчого СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області Шамрая Д.А. від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження №0000895. 30.05.2016 року слідчим СВ Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області Алабушкіним М.В., у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_1 , а також в діяннях ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , складу злочинів, була повторно ухвалена постанова про закриття кримінального провадження № 0000895. У березні 2017 року позивач звернулася до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохала надати відсутні у неї копії процесуальних документів, що знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 0000895. У відповідь на вказану заяву на адресу позивача надійшов лист № 48/8-М- 275 від 27.03.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції Гоптарєв О.І. повідомив її про неможливість надання копій процесуальних документів, які знаходяться в кримінальній справі № 58063929 та в кримінальному провадженні № 0000895. В період з 03.04.2006 року по 30.05.2016 року, тобто - протягом десяти років і двох місяців, позивач безпідставно притягувалась до кримінальної відповідальності - підозрювалась і обвинувачувалась у вчиненні злочинів, передбачених ст. 190 ч. 3, ст. 190 ч. 4 КК України. Безпідставне притягнення її до кримінальної відповідальності, безпідставні підозра та обвинувачення у вчиненні злочинів, у тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, завдали їй значної матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим у березні 2016 року вона звернулась до начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою від 09.03.2017 року, в якій прохала визначити розмір завданої їй матеріальної та моральної шкоди. У відповідь на вказану заяву на її адресу надійшов лист № 48/8-2- 423ЄО від 04.04.2017 року, яким заступник начальника Криворізького відділу поліції Гоптарєв О.І. повідомив про те, що «питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом». Завдана позивачу моральна шкода полягає у тому, що вищезазначені обставини викликали у неї сильні нервові стреси, дуже сильні душевні переживання та моральні страждання. Крім того, протягом усього стодвадцятидвохмісячного строку притягнення позивача до кримінальної відповідальності, кожної хвилини і кожної секунди, її не полишало, переслідувало відчуття тривоги, вважала, що її життя зламане. Враховуючи вищезазначене, вважає, що внаслідок незаконних дій та рішень органу досудового слідства та прокуратури міста Кривого Рогу, їй була завдана значна моральна шкода, яку вона оцінює в 1 171 200,00 гривень.

Просила суд стягнути з Державної казначейської служби на її користь 1 171 200,00 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 175-178/.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права /а.с. 183-185/.

Державна казначейська служба України не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обгрунтовано та недоведено чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 березня 2006 року старшим слідчим прокуратури міста Кривого Рогу Голубок М.В. була порушена кримінальна справа № 58069329 у відношенні ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 8-44).

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України повернуто прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування (а.с. 45-58).

Постановою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2013 року кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 , за ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокурору міста Кривого Рогу для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишено підписку про невиїзд (а.с. 59-71).

Судом встановлено, що постановою Слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Шамрай Д.А. від 29 грудня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000895 від 08.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Знято раніше накладені арешти на майно громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . Повідомлено про скасування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 (а.с.72-73).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою першого заступника керівника Криворізької місцевої прокуратури № 3 Рижковим О.В. про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 20.04.2016 року постанову слідчого СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про закриття кримінального провадження № 0000895 від 29.12.2014 року скасовано. Постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000895 та матеріали кримінального провадження направлено до СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 74).

Постановою слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Алабушкіним М.В., від 30 травня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000895 від 08.10.2014 року закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з встановленою відсутністю в діянні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень (а.с.75-77).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з позову ОСОБА_1 не вбачається в чому полягає моральна шкода для позивача, з яких міркувань виходила позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, розрахунок моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури наданий до позову, не підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Як передбачено ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994р. підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів,передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Відповідно до норм діючого кримінально-процесуального законодавства, процесуальний керівник і слідчий під час досудового слідства здійснюють свої процесуальні права і виконують покладені на них обов`язки у відповідності до вимог закону.

Прийняття слідчим або прокурором процесуального рішення по кримінальному провадженню, яке в подальшому скасовується компетентною особою у встановленому законом порядку, саме по собі не тягне за собою настання відповідальності з боку вказаних суб`єктів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Як зазначено в ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на недоговірні зобов`язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової особи зазначених органів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України і само по собі не тягне за собою будь-якої відповідальності. Така відповідальність має настати лише за умови вчинення відповідною особою дисциплінарного проступку, адміністративного правопорушення чи кримінального злочину.

Однак, позивачем не надано суд належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину службових осіб органу досудового слідства та прокуратури.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що посилання позивача на моральні страждання, які були завдані працівниками органу досудового слідства та прокуратури м. Кривого Рогу оцінюються судом лише як незгода з процесуальними рішеннями, прийнятими в рамках вищевказаних кримінальних проваджень, та ґрунтуються на особистих висновкахпозивача і не підтверджуються належними доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров