ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Київ

справа № 754/10398/18

провадження № 22-ц/824/3807/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - Гаражний кооператив «Вигурівщина»

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у складі судді Зотько Т.А., повний текст складений 18.12.2018 року,-

встановив:

У серпні 2018 року позивач ГК «Вигурівщина» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є власником гаражного боксу, який знаходиться в ГК «Вигурівщина», та з моменту набуття права власності на нього відмовляється сплачувати вступний внесок у розмірі 4 000 грн. та відповідно стати членом кооперативу. Відповідач також відмовляється сплачувати щомісячні асоційовані членські внески.

Оскільки, відповідач є асоційованим членом ГК «Вигурівщина», як власник гаражного боксу та власником паєнакопичення у вигляді частки основних засобів кооперативу, яке перейшло від попереднього власника - члена-засновника кооперативу, а також не здійснює сплату асоційованих членських внесків, а тому за ОСОБА_4 перед ГК «Вигурівщина» нарахована заборгованість по їх сплаті в сумі 12 960 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року позов ГК «Вигурівщина» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість по сплаті експлуатаційних внесків за період з 01 грудня 2016 до 01 серпня 2018 у розмірі 9 360 грн. витрати на правову допомогу у розмірі 6 800 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що виключне право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків Кооператив має лише з члена Кооперативу, яким відповідач не являється. Більш того, жодного доказу набуття ОСОБА_4 членства у Кооперативі, позивачем до позовної заяви додано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що з моменту набуття у власність гаражного боксу, ОСОБА_4, користуючись ним та колективним майном кооперативу, своїми фактичними діями відмовляється брати участь в утриманні належного їй майна.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 12 960 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, ОСОБА_4, відповідно до укладеного із ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 21.03.2015, набула у власність гаражний бокс АДРЕСА_1 (а.с.17).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видом діяльності даної юридичної особи зазначено «96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у., 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту» (а.с.5-7).

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 як власник гаражного боксу має безперешкодний доступ до свого майна, яке розміщене на земельній ділянці, яку позивач орендує у територіальної громади. Гараж відповідача знаходиться під охороною та утриманням, що відповідає меті і основним засадам, передбаченим статутом ГК «Вигурівщина». Відповідач фактично отримує рівнозначне із членами кооперативу благо по утриманню та обслуговуванню свого майна, яке перебуває у її власності.

Відповідач з моменту набуття у власність гаражного боксу у 2015 році, користується ним та колективним майном кооперативу, проте своїми фактичними діями відмовляється брати участь в утриманні належного їй майна.

22 вересня 2016 позивачем було направлено на адресу відповідача лист щодо наявності нарахованої за нею заборгованості по орендній платі за землю та по невнесеним вступному та експлуатаційним внескам (а.с.15).

25 квітня 2018 позивач направив ОСОБА_4 лист, де зазначив, що у зв'язку із не подачею останньої до правління Кооперативу заяви про вступ до нього, а також нездійснення сплати по членським внескам, станом на 01 травня 2018 за нею рахується борг у розмірі 10 540 грн. Відповідачу також було роз'яснено, що у разі небажання вступити до кооперативу, вона має право бути прийнятої до кооперативу в якості асоційованого члена (а.с.16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язальні відносини, які полягали у наданні позивачем відповідачу послуг по зберіганню її гаражу, за що передбачена сплата експлуатаційних внесків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею13 Конституції України встановлено, що власність зобов'язує. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник мас право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою для виникнення зобов'язань є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 322 ЦК України передбачений обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, з моменту набуття права власності на гаражний бокс відповідач набула не тільки права, а й обов'язки щодо його утримання.

Позивач є балансоутримувачем та землекористувачем земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, 74, Наявність права на користування земельною ділянкою, на якій розташовано гаражний бокс відповідача, підтверджується договором оренди земельної ділянки від 22 серпня 2005 року, який укладено між ГК «Вигурівщина» та Київською міською радою (а.с. 86-86).

Статутом кооперативу передбачений порядок взаємовідносин з особами, які не є членами кооперативу.

Так, п. 7.7 Статуту передбачено, що з моменту прийняття рішення про примусове виключення особи із членів а також відносно особи, яка не бажає бути асоційованим членом Кооперативу, а має на території гараж у власності, ці особи сплачують в касу Кооперативу за зберігання його гаража експлуатаційні внески не менше 5-ти кратного розміру членських внесків діючих членів кооперативу. Такі особи втрачають право безоплатного проїзду на території Кооперативу. Умови проїзду на територію кооперативу таких осіб визначаються відповідними угодами між ними та Кооперативом.

Дані зміни були внесені до статуту кооперативу з 19 листопада 2016 року.

Таким чином, встановивши, що належний відповідачу гаражний бокс розташований у гаражному кооперативі «Вигурівщина», а отже, згідно з вимогами законодавства України на відповідача покладений обов'язок з оплати за відповідні експлуатаційні послуги (орендна плата, зберігання гаража, майна загального користування, утилізація відходів на території кооперативу, забезпечення протипожежної, електробезпеки), який вона належним чином не виконувала, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із неї на користь позивача заборгованість за надані послуги, оскільки відповідач фактично користувалася ними.

Факт того, що ОСОБА_4 не є членом ГК «Вигурівщина» сам по собі не може бути підставою для звільнення її від оплати цих послуг.

При цьому, суми стягнутих коштів з відповідача, останньою не оскаржувались та не спростовувались.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог про стягнення членських внесків, не заслуговують на увагу, оскільки суд встановивши підстави позову, застосував ту норму, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору ті їх обґрунтування. Позовна заява має містити виклад обставин, докази настання даних обставин та ін., а не посилання на певну норму закону.

Відповідно до ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначаються норми права, які застосував суд і мотиви їх застосування, норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував та мотиви їх незастосування.

Такої думки дійшов Верховний Суд при розгляді справи 4521/16989/13-ц, оприлюдненої 06.03.2018 року: «У випадку помилкового посилання позивачем не на ту норму закону, суд, встановивши підстави позову, застосовує норму, яка регулює правовідносини сторін, незалежно від згоди на це позивача чи відповідача.

Крім того, наданий відповідачем витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, на думку колегії суддів, не може вважатись належним і достатнім доказом у справі, оскільки факт неправомірності дій посадових осіб позивача може бути встановлений лише вироком суду в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий :

Судді :