ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2267/17 Номер провадження 22-ц/814/3167/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Колеснікова Володимира Олександровича на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року, постановлену суддею Миронець О.К., повний текст ухвали складено 25.10.2019 р., у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області, АТ "КРИСТАЛБАНК".

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

З вказаною ухвалою не погодилася боржник ОСОБА_1 , оскарживши її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі представник заявниці адвокат Колесніков В.О., посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, прохав скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 стало відомо про наявне тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише 06.09.2019 року.

09.09.2019 року вона отримала копію ухвали, з якої дізналася про знаходження на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області виконавчого провадження № 53105756 з виконання виконавчого листа № 554/17598/14-ц, виданого 01.11.2016 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «КРИСТАЛБАНК» у розмірі 466062,94 грн.

Між тим, за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 11.09.2019 р., на час подання заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вказане виконавче провадження завершено.

Також ОСОБА_2 отримана копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 13.11.2018 року по ВП № 53105756.

Крім цього, зазначає, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, тому відсутні підстави для встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «КРИСТАЛБАНК» прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Державний виконавець, представник АТ «КРИСТАЛБАНК» в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Участь заявниці ОСОБА_1 в апеляційному суді забезпечена адвокатом Колесніковим В.Г.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявниці ОСОБА_3 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області перебувало виконавче провадження №53105756 з виконання виконавчого листа №554/17598/14-ц виданого 01.11.2016 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Кристалбанк» у розмірі 455062,94 грн. (а.с. 3-5).

У квітні 2017 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області Лукмасло М.М. звернувся до місцевого суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 у зв`язку з ухиленням від виконання виконавчого листа № 554/17598/14-ц від 01.11.2016 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави (а.с. 1-2).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року вказане подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань по виконавчому листу № 554/17598/14-ц від 01.11.2016 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «КРИСТАЛБАНК» у розмірі 466062,94 грн. (а.с. 23-24).

12.09.2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Колесніков В.Г. звернувся до місцевого суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року.

В обґрунтування заяви вказував, що про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 стало відомо 06.09.2019 року, до цього часу вона не отримувала від державного виконавця жодних документів виконавчого провадження, яке за даними державного реєстру станом на 11.09.2019 року завершене.

До заяви додано копію постанови державного виконавця від 13.11.2018 року, виконавчий лист №554/17598/14-ц повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника (а.с. 52-53).

Поряд з цим, представником банку суду першої інстанції було надано інформацію про те, що постановою приватного виконавця Скрипник В.Л. від 28.08.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №554/17598/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 466062,94 грн. (а.с. 70-71), яке не виконано боржницею.

Як вказувалося вище, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує рішення суду; нею не надано належних доказів, які б спростували обставини ухилення від виконання грошових зобов`язань за судовим рішенням та свідчили б про її бажання в повному обсязі виконати рішення суду, та що нею вжито всі можливі дієві заходи на погашення наявної заборгованості. На момент розгляду справи в суді грошові зобов`язання за виконавчими документами не сплачені, зобов`язання не виконані.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Між тим, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК (в редакції від 03.08.2017), та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, в Законі № 606-XIV не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 р.), суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Як убачається з матеріалів подання, державним виконавцем вживалися заходи щодо встановлення належного ОСОБА_1 на праві власності майна, яке за отриманою ним інформацією у боржниці відсутнє (а.с. 7-13).

Між тим, відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна не свідчить про умисне, свідоме невиконання боржником зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що знаходиться на примусовому виконанні в органі ДВС.

Крім цього, матеріали подання не містять доказів про те, що ОСОБА_1 отримувала від державного виконавця копію ухвали про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2016 року чи інших документів виконавчого провадження, в тому числі, і копію постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем.

Отже, державним виконавцем не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 свідомо, навмисно ухиляється від виконання рішення суду.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вказані обставини та прийшов до помилкових висновків про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

За вказаних обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви та скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Колеснікова Володимира Олександровича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області, АТ "КРИСТАЛБАНК" задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , що встановлене ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2017 року по справі № 552/2267/17, провадження № 6/552/196/17.

Постанвоа набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Л.І.Пилипчук

Т.О.Кривчун