РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/3715/17

Провадження № 22-ц/4815/1463/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2019 року, ухвалене в складі судді Кушнір О.Г., повний текст рішення складено 19 вересня 2019 року у справі № 562/3715/17,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34757,80 грн., спричиненої їй неправомірними діями внаслідок затоплення квартири.

Позов обґрунтований тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

07 листопада 2015 року та 16 вересня 2016 року з вини сусідів власників квартири АДРЕСА_2 відбулося затоплення її квартири АДРЕСА_3 , про що комісією житлово - комунального підприємства Здолбунівводоканал були складені акти. Оскільки відповідач добровільно ухиляється відшкодувати нанесені позивачу матеріальні збитки просить суд стягнути матеріальну шкоду спричинену внаслідок затоплення квартири.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2019 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належним чином не доведено факту спричинення шкоди протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , як заподіювачем шкоди. При цьому, також зазначив, що акт від 05 липня 2017 року не відповідає вимогам Типової форми акту, що міститься у додатку до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а також відсутні докази розміру заподіяної шкоди.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також вважаючи, що рішення прийнято без повного та всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції не враховано що невідповідність акта формі передбаченою Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року за № 76 не свідчить про відсутність вини відповідача.

Вважає, що в акті чітко зафіксовані причини та наслідки затоплення житла. Покликається на те, що наявність шкоди, протиправність дій відповідача стверджується не лише доданими до позовної заяви документами, але й показами свідків.

Вважає безпідставними висновки суду про те, що вина щодо затоплення квартири має покладатися на орендаря ОСОБА_3 . Звертає увагу суду, що відповідачем не доведено обставину наявності діючого договору оренди на час завдання шкоди, яку суд першої інстанції визнав встановленою та яка має значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує доводи останньої, вказує, вважає рішення законним та обґрунтованим, а тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення та приміщення цокольного поверху №126 та № АДРЕСА_4 будинку АДРЕСА_5 АДРЕСА_6 загальною площею 95,5 кв.м на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2005 року, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 жовтня 2005 року.

Власником квартири АДРЕСА_7 у вказаному будинку є відповідач ОСОБА_2 Квартира розташована поверхом вище над приміщенням позивача.

Згідно акту від 07 листопада 2015 року (а.с. 7) квартиру АДРЕСА_1 було затоплено внаслідок несправності сантехнічного обладнання: зливного бачка, витоки води по різьбових з`єднаннях водопроводів, а також під час роботи пральної машини гофрований шланг від`єднався від каналізаційного трубопровода, що спричинило великі витоки води в квартирі АДРЕСА_7 , яка знаходиться поверхом вище і власником якої є відповідач ОСОБА_2

Акт про затоплення квартири, складено комісією в складі головного інженера КП «Міське будинкоуправління» Борисюком В.М., майстра технічної дільниці ОСОБА_4 , майстра дільниці ОСОБА_5 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3

05 липня 2017 року комісією в складі майстра КП «Міське будинкоуправління» ОСОБА_4 та слюсаря-сантехніка ОСОБА_7 був складений акт про те, що 07 вересня 2016 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 квартирою АДРЕСА_7 , в наслідок чого пошкоджено меблі, стіни у тамбурі, кладовці, коридорі. Причиною затоплення є користування пошкодженою системою водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (статті 41 Конституції України).

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується якщо національні суди ігнорують, конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником(Mala v. Ukraine, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ від 03 липня 2014 року).

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 753/20314/15-ц.

Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, це означає, що власник повинен не лише користуватися майном, вилучати з нього корисні властивості, а й турбуватися про нього, нести на його утримання певні витрати.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та відповідно до додатку до листа Мінжитлкомунгоспу від 29 серпня 2008 року № 20-8-18, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка у відповідності до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, затвердженого начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено зокрема: характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, посилання відповідача на відсутність його вини у затопленні 07.11.2015 року квартири, належній позивачу та відсутність причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач як власник квартири несе відповідальність за стан сантехнічного обладнання, яке знаходиться у квартирі та його експлуатацію. Доказів того, що затоплення сталось внаслідок непередбачуваних обставин, які характеризувались наявністю непереборної сили для можливості передбачення чи уникнення негативних наслідків в даній ситуації відповідачем надано не було і судом не здобуто.

З огляду на викладене, відповідач, як власник квартири в якій стався витік води із системи водопостачання, зобов`язаний відшкодувати шкоду, оскільки внаслідок його бездіяльності (неналежний догляд за внутрішньоквартирною мережею водопостачання) сталося затоплення квартири поверхом нижче.

Окрім того, ОСОБА_2 визнав свій обов`язок, щодо відшкодування заподіяної шкоди придбавши за попередньою домовленістю та передав ОСОБА_1 будівельні матеріали на суму 2756,50 грн. для проведення ремонту, що стверджується квитанціями долученими до матеріалів справи.(а.с. 48-49)

Водночас, обсяги необхідного ремонту затоплених приміщень в акті не зазначено, розмір завданої шкоди внаслідок затоплення, що відбулося 07.11.2015 року не визначено.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що акт від 05 липня 2017 року, про затоплення квартири позивача, що відбулося 07 вересня 2016 року, не відповідає вимогам Типової форми акту, оскільки акт складений через 10 місяців після затоплення, не в складі комісії, а лише в складі двох працівників КП «Міське будинкоуправління» без залучення власника квартири, з вини якого сталося залиття та потерпілої особи. Акт не затверджений уповноваженою особою та не містить обґрунтованих, чітких, стверджувальних даних про причини затоплення квартири, а ґрунтується на припущеннях щодо можливих варіантів причин такого затоплення з підстав користування пошкодженою системою водопостачання та водовідведення.

А отже, не є належним та достатнім доказом факту залиття квартири позивача що мало місце 09 вересня 2016 року та заподіяння шкоди позивачу з вини відповідача.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи убачається, що на підтвердження вартості пошкодженого майна та виконання робіт власними силами, необхідних для ремонту квартири позивач надала товарні чеки за період з вересеня 2016 по вересень 2017 року, за яким реальна вартість матеріалів для відновлювального ремонту вказаної квартири складає 6745,90 грн. (а.с.16-18) та кошторис вартості ремонтних робіт складений фізичною особою ОСОБА_8 від 12 вересня 2016 року відповідно до якого вартість робіт становить 28011,90 грн.

Однак, вказані докази не є достатніми, належними та допустимими, оскільки, кошторис складений на ремонт усієї квартири фізичною особою на замовлення позивача. Відомості щодо ОСОБА_9 в Державному реєстрі оцінювачів відсутні. Перелік робіт зазначений в кошторисі не пов`язаний з виявленими пошкодженнями зазначеними в акті про залиття від 07 листопада 2015 року.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували вартість відновлювального ремонту, зокрема Звіту щодо розміру матеріального збитку, завданого залиттям квартири, проведеного суб`єктом оціночної діяльності.

Не надано суду доказів на підтвердження доцільності придбання позивачем саме тих будівельних матеріалів та їх кількість під час здійснення ремонту, які визначені у наданих ним документах.

Інших доказів розміру спричиненої матеріальної шкоди позивач суду не надав і судом їх не здобуто. Клопотання про призначення експертизи для визначення обсягу ремонтних робіт та матеріалів, які необхідні для відновлення фактично завданих збитків позивач не заявляла.

Оскільки позивач не довела розмір заподіяної матеріальної шкоди належними та допустимими доказами, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що неправильний висновок суду проте, що позивачем не доведено факту спричинення шкоди протиправними діями ОСОБА_2 , як заподіювачем шкоди не вплинув на правильність прийнятого судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2019 року залишити без зміни.

Виключити із мотивувальної частині рішення висновок суду проте, що позивачем не доведено факту спричинення шкоди протиправними діями ОСОБА_2 , як заподіювачем шкоди.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Бондаренко Н.В.