Справа №333/6853/19
Пр. № 2-о/333/329/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Наумової І.Й., за участю секретаря судового засідання Кунець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в медичному закладі м. Білогірськ АР Крим, у неї народилась донька - ОСОБА_2 , про що 27.03.2015 року даним медичним закладом видана обмінна карта про народження. Заявниця зазначає, що вона є матір`ю даної дитини. Оскільки, отримати свідоцтво народження дитини у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, внаслідок того, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, надане медичні документи не є підставою для проведення державної реєстрації народження дитини на території України, заявниця вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту народження нею ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини - ОСОБА_2 .

В судове засідання заявник не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні заяви наполягає у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Комунарського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 317 ч.1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно паспорту громадянина України, заявниця ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копіями медичних документів «Виписний епікриз з історії пологів», «Обмінна карта відомостей пологового будинку про новонародженого» виданих Білогірською центральною районною лікарнею, у м. Білогірськ (на території АРК), у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - дівчинка.

У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові, походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України; підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 серпня 2006 р., № 545, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

В судовому засіданні встановлено, що надані заявницею вищевказані медичні документи про народження заявницею дитини, не відповідають затвердженій в установленому законодавством України порядку формі, тому не може бути підставою для державної реєстрації факту народження дитини.

Оцінюючи вказані медичні документи, видані установою, що розташована на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

З урахуванням вищезазначеного, суд бере до уваги вищезазначені медичні документи, на підставі яких судом встановлено факт народження у громадянки України ОСОБА_1 у м. Білогірськ АРК (на теперішній час тимчасово окупованій території) ІНФОРМАЦІЯ_1 р. дитини жіночої статті.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту народження дитини жіночої статті у заявниці ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Білогірськ Автономної Республіки Крим підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Заявницею надано копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу між гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виданого 08.08.2014 р. серії 1-АП №177316 установою, яка діє на тимчасово окуповані території (м. Білогірськ АРК). Відомості про те, що заявниця мала прізвище « ОСОБА_1 », рішення суду про встановлення факту реєстрації даного шлюбу на тимчасово окупованій території не додано до заяви.

Таким чином, заявницею не надано належних доказів про народження нею дитини від шлюбу, який був зареєстрований на дату народження у встановленому законодавством України порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

За змістом ч. 1 ст. 146 СК України ім`я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір`ю дитини.

Заявниця просить встановити факт народження нею ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини ОСОБА_2 .

Разом з тим суд вважає, що зазначення у судовому рішенні прізвища, імені та по батькові дитини не є обов`язковим та може бути зазначене заявницею безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Такий висновок узгоджується з частиною другою статті 319 ЦПК України, згідно з якою рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів..

Враховуючи викладене, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини жіночої статі в місті Білогірськ Автономної Республіки Крим, Україна, у ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини.

Керуючись ст.ст. 317, 353, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комунарський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, - задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитинижіночої статі у місті Білогірськ Автономної Республіки Крим, Україна, мати дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка міста Запоріжжя, місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Й.Наумова