ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1446/17

Головуючий у першій інстанції - Гнип О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1376/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року (ухвалене о 18:02) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок зіткнення автомобілів, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути на його користь:

- з ОСОБА_2 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- з ПАТ «НАСК «Оранта» 16 069,28 грн страхової виплати - вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу та 1 550 грн вартості автотоварознавчого дослідження, а всього 17 619,28 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 18.07.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_2 . За результатами ДТП протокол про адміністративне правопорушення було складено на водія, що керував належним позивачу автомобілем, та в подальшому справу за даним адмінпротоколом було закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Таким чином, на думку позивача, винуватця ДТП не виявлено.

Позивач вважає, що зіткнення сталося внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 п. 14.6 ПДР.

Особою, відповідальною за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю позивача, є ПАТ «НАСК «Оранта», в якому застрахована цивільна відповідальність водія «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номерний знак НОМЕР_2 . Однак звернувшись до останнього з питанням про відшкодування шкоди ОСОБА_1 отримав відмову, мотивовану відсутністю встановленої вини водія «Mercedes-Benz GL 320 CDi».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу також завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. Відповідно до ст.ст. 1167, 1188 ЦК України винним у заподіянні йому моральної шкоди вважає ОСОБА_2 .

Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на його невідповідність нормам процесуального права, незаконність та необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , зазначивши про відсутність належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у вчиненні ДТП, тобто всупереч ст. 1166 ЦК України переклав на нього обов`язок доказування наявності вини заподіювача шкоди, при тому, що обов`язок доказування відсутності вини лежав саме на відповідачеві.

Заявник вказує, що судом обставини ДТП не з`ясовані, суд ухилився від оцінки експертного висновку № 640 від 16.02.2018, призначеної у справі судової експертизи, посилаючись на його недопустимість з формальних підстав.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10.04.2019 у справі № 127/7370/17, заявник зазначає, що постанова апеляційного суду Сумської області від 28.10.2016 у справі № 592/7233/16-п не є доказом відсутності вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, оскільки в зазначеній справі питання відповідності дій відповідача - водія автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi» ОСОБА_2 у виниклій дорожній ситуації технічним вимогам правил дорожнього руху, наявності у нього технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору його дій вимогам правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між його діями та ДТП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не розглядалися.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з недоведеності належними і допустимими доказами вини відповідача ОСОБА_2 у події ДТП.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 18 липня 2016 року о 15 годині 40 хвилин в місті Новгород-Сіверський Чернігівської області на площі Князя Ігоря сталася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 (а.с. 28) і яким керував ОСОБА_4 , та автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDі», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 та яким керував відповідач ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Протокол про адміністративне правопорушення було складено на ОСОБА_4 .

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.09.2016 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с. 6, 173).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 28.10.2016 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано як незаконну постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.09.2016, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_4 , закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Прийнято нову постанову, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (т. 1 а.с. 7-9).

У лютому 2017 року власник автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням вказаного автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася в м. Новгород-Сіверський 18.07.2016. Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13.04.2018 (справа № 739/334/17) позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на його користь в рахунок відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 12 600 грн (т.1 а.с. 111-112, 182-184). Вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що шкоду завдано було не з його вини.

Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.07.2018 рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13.04.2018 змінено в частині розміру відшкодування шкоди та розподілу судових витрат (т. 2 а.с. 2-6).

Під час розгляду даної справи ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2017 року було призначено судову автотехнічну експертизу (а.с. 61-63). Згідно висновку експерта Чернігівського НДЕКЦ від 16.02.2018 за № 640 (а.с. 89-97):

1. Під час події дорожньо-транспортної пригоди первинний контакт відбувся між переднім габаритним кутом автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi» (передній бампер) з лівою боковою стороною автомобіля «Volkswagen Golf» (фільонка лівої передньої дверці);

2. Під час події дорожньо-транспортної пригоди при первинному контакті транспортних засобів кут між поздовжньою віссю автомобіля «Mercedes-Benz GL 320 CDi» та поздовжньою віссю автомобіля «Volkswagen Golf» дорівнював близько 44° ± 15°;

3. В умовах місця події, викладених в постанові про призначення даної експертизи, за моделлю розвитку події дорожньо-транспортної пригоди за показами ОСОБА_1 , з технічної точки зору водій автомобілю «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 11.1, 12.4 та у відповідності з вимогами розділу 33.4 п. 4.10 Правил дорожнього руху України, а з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з урахуванням терміну «небезпека для руху», що зазначений в п. 1.10 Правил дорожнього руху України.

В умовах місця події, викладених в постанові про призначення даної експертизи, за моделлю розвитку події дорожньо-транспортної пригоди за показами ОСОБА_1 , з технічної точки зору водій автомобілю «Mercedes-Benz GL 320 CDi», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1, 10.3, 11.1, 12.4 та у відповідності з вимогами розділу 33.4 п. 4.10 Правил дорожнього руху України.

4. В умовах місця події, викладених в постанові про призначення даної експертизи, за моделлю розвитку події дорожньо-транспортної пригоди за показами ОСОБА_1 , автомобіль «Volkswagen Golf» мав переважне право проїзду в наміченому напрямку.

5. В умовах місця події, викладених в постанові про призначення даної експертизи, за моделлю розвитку події дорожньо-транспортної пригоди за показами ОСОБА_1 , водій автомобілю «Volkswagen Golf» виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України не мав технічної можливості з моменту виявлення водієм автомобілю «Volkswagen Golf» зміни напрямку руху автомобілем «Mercedes-Benz GL 320 CDi», водій автомобілю «Volkswagen Golf» не мав технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання Правил дорожнього руху України, і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України.

В умовах місця події, викладених в постанові про призначення даної експертизи, за моделлю розвитку події дорожньо-транспортної пригоди за показами ОСОБА_1 , водій автомобілю «Mercedes-Benz GL 320 CDi» виконуючи вимоги п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Volkswagen Golf» і в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Зокрема, статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Загальні положення про оцінку доказів встановлені у параграфі 1 глави 5 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88 § 33).

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначалось вище, постановою Апеляційного суду Сумської області від 28.10.2016 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 18.07.2016.

Беззаперечність вини саме ОСОБА_4 у ДТП, що сталася 18.07.2018, також, встановлена рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 13.04.2018 та постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.07.2018 (справа № 739/334/17).

Таким чином, за наявності встановленої судовими рішеннями вини лише водія автомобіля «Volkswagen Golf», д.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 у ДТП 18.07.2018, відсутні підстави для покладання цивільно-правової відповідальності за пошкодження належного позивачу ОСОБА_1 транспортного засобу «Volkswagen Golf» на відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, встановлені фактичні обставини справи та надані сторонами докази на їх підтвердження, районний суд ґрунтовно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , зазначивши про відсутність належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у вчиненні ДТП, тобто всупереч ст. 1166 ЦК України переклав на нього обов`язок доказування наявності вини заподіювача шкоди, колегія суддів не бере до уваги, зважаючи на доведеність матеріалами справи, що ДТП 18.07.2018 сталася з вини іншого учасника ДТП - ОСОБА_4 , який має нести цивільно-правову відповідальність за завдану ним шкоду.

Не є слушними посилання заявника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.04.2019 у справі № 127/7370/17, оскільки правовідносини у вказаному спорі не є подібними до правовідносин у даній справі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що постанова апеляційного суду Сумської області від 28.10.2016 у справі № 592/7233/16-п не є доказом відсутності вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді є помилковими, оскільки у зазначеній постанові проаналізовано дії учасників ДТП, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 та зазначено, що доказів про те, що під час руху на своєму автомобілі потерпілий ОСОБА_2 допустив якісь порушення, у матеріалах даної адміністративної справи немає. При цьому, саме ОСОБА_4 повинен був дотримуватись вимог, передбачених п. 10.1 ПДР.

Зазначення в апеляційній скарзі про те, що під час розгляду справи суд ухилився від оцінки експертного висновку № 640 від 16.02.2018, призначеної у справі судової експертизи, посилаючись на його недопустимість з формальних підстав є необґрунтованими. Так, в оскаржуваному рішенні районний суд, зокрема, зазначив, що даний висновок заснований на вихідних даних, наданих експертові однією стороною позивача без урахування доводів відповідача. Дійсно, в експертному висновку зазначено, що на розгляд представлена модель розвитку події дорожньо-транспортної пригоди за показами громадянина ОСОБА_1 , який не був учасником ДТП, належним йому автомобілем керував син ОСОБА_4 . За викладених обставин, даний висновок не можна вважати об`єктивним та повним.

Отже відхилення районним судом експертного висновку № 640 від 16.02.2018 мотивоване в судовому рішенні з наданням відповідної правової оцінки.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: