Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 308/4296/14-ц

провадження № 61-23859св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року в складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Собослой Г. Г., Готра Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатської обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Змінивши підстави позову, посилалася на те, що 13 травня 2008 року між сторонами укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 81305, згідно з яким відповідач надав їй кредит.

В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором 13 травня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір № 908, предметом якого є житловий будинок, який розташований на земельній ділянці площею 0,0585 га по АДРЕСА_1.

30 січня 2014 року за заявою банку від 16 грудня 2013 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис за № 195 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

До заяви про вчинення виконавчого напису банк додав додатки, про які їй не відомо і які вона не отримувала ні від банку, ні від приватного нотаріуса; вимогу банку про усунення порушення зобов'язання від 30 серпня 2013 року № 13/509, позивач не отримувала.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені основні умови вчинення виконавчого напису, а саме, подання документів, які підтверджують безспірність заборгованості перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Оскільки докази безспірності суми боргу відсутні, ОСОБА_4 просила визнати виконавчий напис посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д. В. 30 січня 2014 року № 195 про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року в складі судді Сарай А. І. позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано виконавчий напис від 30 січня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д. В. зареєстрований в реєстрі за № 195 про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0585 га, кадастровий номер НОМЕР_1, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4 487,20 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано пропуском банком трирічного строку з моменту виникнення права вимоги, неповідомлення позичальника про наявність заборгованості та необхідність її погашення, відсутність документів на підтвердження безспірності вимог банку.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ОСОБА_4 позовних вимог відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 24 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та заперечень на касаційну скаргу

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Київського районного суду м. Харкова.

09 червня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ПАТ «Ощадний банк України» на касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Докази безспірності нарахованої банком суми заборгованості відсутні. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Заперечення банку на касаційну скаргу мотивовані тим, що рішення апеляційного суду є законним і справедливим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 13 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 81305, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 000 000 грн на споживчі потреби зі строком остаточного погашення кредиту не пізніше 12 травня 2018 року.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 13 травня 2008 року між банком, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено два договори поруки № 81305-1п та № 81305-2п, за умовами яких поручителі взяли на себе зобов'язання перед кредитором відповідати у повному обсязі за зобов'язаннями позичальника щодо повернення кредиту, процентів за користування кредитом та штрафних санкцій у розмірі та у порядку, передбачених кредитним договором.

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору 13 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок загальною площею 228,7 кв. м та земельна ділянка площею 0,0585 га, що знаходяться по АДРЕСА_1

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору ПАТ «Ощадбанк» 05 липня 2012 року звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 25 червня 2012 року в розмірі 1 341 477,81 грн, з яких: 999 600 грн основний борг; 323 920,44 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6 545,81 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 11 411,56 грн пеня за несвоєчасне погашення відсотків, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 року, яке набуло законної сили 06 листопада 2012 року, задоволено (справа № 712/12632/12).

19 грудня 2013 року ПАТ «Ощадбанк» звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д. В. із заявою про вчинення виконавчого напису, на підставі якої 30 січня 2014 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким у рахунок погашення заборгованості позичальника перед ПАТ «Ощадбанк» у розмірі 117 224,73 грн, з яких: 77 673,84 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 26 червня 2012 року по 30 листопада 2012 року; 30 148,80 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 02 серпня 2012 року по 01 серпня 2013 року; 9 402,09 грн пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом за період з 02 серпня 2012 року по 01 серпня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису в сумі 1 172,25 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України «Про нотаріат»).

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Звернувшись 05 липня 2012 році до суду з позовом про стягнення усієї заборгованості за кредитним договором розрахованої станом на 25 червня 2012 року, ПАТ «Державний ощадний банк» змінило строк виконання основного зобов'язання з 12 травня 2018 року на 05 липня 2012 року, а тому саме з цього часу припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, штрафи, пеню та комісію за кредитом. Права та інтереси банку в спірних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, пеню та інші платежі, передбачені кредитним договором, а звернувшись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за кредитним договором, нарахованої, у тому числі і за період після настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису від 30 січня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент вчинення виконавчого напису були відсутні документи на підтвердження безспірності вимог банку.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційним судом скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 березня 2017 року скасувати.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 грудня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат