Номер провадження: 22-ц/813/2879/19
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М.,Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року у складі судді Єршової Л.С.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, вказавши заінтересованою особою Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що він та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в неврологічному відділенні лікарні №6 Ленінського району м. Донецьку від інфаркту. Встановлення факту смерті необхідно для отримання спадщини. Виплат Пенсійного фонду і допомоги на погребіння. Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті на підставі пред`явлених документів, оскільки надане повторне свідоцтво про смерть не відповідає законодавству та не створює правових наслідків, бо видане на тимчасово окупованій території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що лікарське свідоцтво про смерть заявник не мав можливості надати, так як воно було здано до органів реєстрації актів цивільного стану «ДНР» задля отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Заявником було додане саме свідоцтво про смерть. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, терті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади.

Учасники справи в судове засідання, призначене на 26.11.2019 не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29.11.2019 року.

Дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій територій України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої територій, відповідно ч. 1ст. 317 ЦПК України.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до свідоцтва про народження заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Донецьку його батьком заявника є ОСОБА_2

21.11.2017 ОСОБА_1 видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Заявник зазначив, що його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у неврологічному відділенні лікарні №6 Ленінського району м. Донецька від інфаркту, встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне заявнику для оформлення спадщини та отримання виплат пенсійного фонду та допомоги на погребіння.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану про проведення смерті його батька та 08.08.2018 йому було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті батька.

У зв`язку з відмовою у проведені державної реєстрації смерті, заявник вимушений вирішувати це питання в судовому порядку.

На підтвердження своїх вимог, ОСОБА_1 долучив до заяви копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 з позначкою «повторне», видане Куйбишевським відділом запису актів цивільного стану міста Донецька Державною Реєстраційною Палатою Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

Однак заявник не вказує з яких підстав 20.04.2018 свідоцтво видавалося повторно. Про факт видачі первісного свідоцтва не зазначає та про причини його відсутності не вказує, доказів не надає, повторне свідоцтво видане майже через 3 роки після часу смерті.

В свою чергу, за відсутності інших доказів, змістовних пояснень, суд позбавлений можливості вважати його достатнім доказом та встановити дійсність повторної видачі свідоцтва, а тому такий доказ не може підтверджувати факт смерті заявника.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 року (далі - Інструкція).

Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Також Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

В своїй заяві заявник посилається на те, що його батько помер у неврологічному відділенні лікарні №6 Ленінського району м. Донецька від інфаркту, однак будь-якого підтвердження зазначеної інформації не надає.

За таких обставин наявність лише копії свідоцтва про смерть, яке видано повторно органами на непідконтрольній території України, не дає підстав вважати доведеним факт смерті.

Для встановлення певного факту заявник зобов`язаний надати суду також й інші докази, медичне свідоцтво про смерть, пояснення свідків, фототаблиці тощо.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 (справа № 707/1607/16-ц, провадження № 61-15144св18) розгляд цієї категорії судових справ повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з врахуванням окремих винятків, їй притаманних; а отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Досліджуючи виключно докази, надані органами, утвореними на тимчасово окупованій території, суд позбавлений можливості належним чином встановити факт смерті на непідконтрольній Україні території.

У зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції через недостатність доказів обґрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.11.2019.

Головуючий:

Судді: