КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В:

27.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просила:

- встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування позивача виділити житлову кімнату площею 15,4 кв.м. разом з лоджією площею 5,62 кв.м.; у користування відповідача залишити житлову кімнату площею 11,54 кв.м. та вбудовану шафу загальною площею 1,1 кв.м.; у загальному користуванні залишити: кухню площею 8,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,3 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 9, 37 кв.м;

- зобов`язати відповідача не чинити перешкод у здійсненню нею її права користування та розпорядження Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення її у вказану квартиру.

Одночасно із позовом позивачем було подано заяву про його забезпечення шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,01 кв.м., житловою площею 29,94 кв.м.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що існує реальна ймовірність того, що в той час, коли він буде захищати свої порушені права у суді, відповідач відчужить належну йому частину квартири на користь третіх осіб, що, в свою чергу, утруднить та/або унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2018 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 64, 65).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не навів як жодної підстави необхідності обрання саме вищенаведеного виду забезпечення позову, так і відповідних посилань та/або припущень про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, вважає, що суд першої інстанції, застосувавши вказані заходи забезпечення позову, обмежив його права, як власника, щодо розпорядження належною йому частиною нерухомого майна (а.с. 69-71).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.10.2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 82, 82).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.10.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 призначено до розгляду (т.3, а.с 31).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.06.2019 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 призначено до розгляду (т.3, а.с 32).

У судовому засіданні відповідач підтримав свою апеляційну скаргу та просив їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними з заявленими позивачем вимогами.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, враховуючи предмет позову та зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину належного відповідачеві нерухомого майна є неспівмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, адже, в даному випадку законність права власності відповідача на частину квартири позивачем не оспорюється.

Крім того, позивачем не зазначено, а судом першої інстанції не встановлено обґрунтованих обставин, які б підтверджувалися належними доказами та свідчили б, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову.

Натомість, саме по собі посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, в той час як накладення арешту на частину квартири відповідача порушує його права як власника цього нерухомого майна.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, предмет позову та наведені позивачем обґрунтування позову та необхідності його забезпечення, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149, 150, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська