Справа № 362/6227/18
Провадження № 2/362/917/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Лущик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовом у якому просять визнати за ними в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 21 з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Щастя в селі Діброва Васильківського району Київської області, що належав їх матері.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті їх матері, вони, як спадкоємці за законом звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність відповідної реєстрації права власності померлої на дане спадкове майно.

Позивачі в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, третя особа надала заяву у якій просить провести розгляд справи у відсутності її представника.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків.

14 травня 2011 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 214343 від 16.05.2011 року (а.с. 11).

Спадкоємцями померлої за законом є її діти позивачі, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ОК № 356133 від 19.07.2017 року, серії ІV-ЯР № 079433 від 19.11.1959 року і серії І-ОК № 204090 від 02.02.2012 року та свідоцтвами про укладення шлюбу серії І-БК № 439592 від 22.01.1977 року, серії ІІ-БК № 299359 від 15.09.1979 року та серії І-БК № 288170 від 25.02.1994 року (а.с. 12, 13, 14, 15, 16, 17).

Позивачі звернулися до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері.

Постановою нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 від 29.09.2018 року № 1279/02-31, позивачам, відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 21 з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Щастя в селі Діброва Васильківського району Київської області, оскльки спадкоємцями не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 28).

Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обовязковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1963 році, а відповідні надвірні господарські будівлі та споруди у 1963, 1956, 1983 і 2000 роках (а.с. 21 25).

Тобто, на момент виникнення у померлої ОСОБА_6 прав на спірне нерухоме майно: 1963 2000 роки, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обовязкової реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_6 на нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 21 з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Щастя в селі Діброва Васильківського району Київської області були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

До складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно із частиною пятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

При цьому суд враховує, що спадкодавець не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті.

Отже, та обставина, що ОСОБА_6 за життя не встигла оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцями права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті їх матері.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачів щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на дане нерухоме майно в рівних частках.

За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 3, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 549 ЦК УРСР, ст. ст. 328, 1218, 1268 ЦК України, ст. ст. 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 142, 197, 198, 200, 206, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку № 21 (двадцть один) з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Щастя в селі Діброва Васильківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 14 травня 2011 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку № 21 (двадцть один) з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Щастя в селі Діброва Васильківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 14 травня 2011 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку № 21 (двадцть один) з надвірними господарськими будівлями і спорудами по вулиці Щастя в селі Діброва Васильківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, яка померла 14 травня 2011 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 20 березня 2019 року.