Справа № 640/9168/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Балан Т.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

23.05.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 20000 грн. за договором позики.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що між ним та відповідачем 04.06.2009 року було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 20000 грн., які відповідач не повернув. На підтвердження цих обставин позивач надав копію розписки до позову, а також докази того, що ОСОБА_4 двічі направляв на адресу ОСОБА_2 письмові вимоги про повернення боргу.

Ухвалою суду від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання з викликом сторін, сторонам запропоновано надати відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення.

27.07.2018 року від ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшло заперечення проти позову, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову повністю, з наступних підстав. Як стверджує відповідач, грошові кошти він не отримував, оскільки вони були зараховані на рахунок юридичної особи. Зокрема, ОСОБА_2 зазначив, що на той момент виникла необхідність у наданні безвідсоткової цільової допомоги фірмі ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ", у зв?язку із затримкою надходження коштів від замовників та необхідністю розрахунків із контрагентами. За домовленістю із ОСОБА_4, останній і надав кошти підприємству. Також, ОСОБА_2 зазначає, що ним була складена розписка з метою підтвердження його згоди як директора ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ" на оформлення договору займу. Зазначена розписка була підставою для належного оформлення бухгалтерської документації, а саме для оформлення договору позики, отримання на його підставі готівки від фізичної особи. Відповідач також просить суд звернути увагу на той факт, що розписка не містить обов'язкових реквізитів, а саме: паспортних даних кредитора та позичальника; однозначного твердження про отримання грошей; підтвердження її власноручного написання.

Крім того, ОСОБА_2 наполягає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки у розписці йдеться, що строк повернення коштів, пов?язаний із отриманням коштів від іншого боржника, зокрема вказано: "обязуюсь вернуть сразу после поступления оплаты от нашего должника ОАО "ДМКД" в полном объеме" (мовою оригіналу). Як стверджує відповідач, вказаний контрагент погасив заборгованість 02.09.2011 року, а тому кінцевим строком пред'явлення вимоги, з урахуванням положення ст. 257 ЦК України, є 02.09.2014 року. На думку відповідача, про обставини отримання коштів від контрагента ОСОБА_4 був обізнаний, оскільки на той час був членом сім?ї відповідача та виконував певні доручення, пов?язані із діяльністю ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ". Також, ОСОБА_2 стверджує, що насправді договір позики між ним особисто, а також із ТОВ ВНВФ "ЗЕЛТ" та ОСОБА_4 не укладався, а готівкові кошти в сумі 20000 грн. на підприємство не надходили. Із посиланням на постанову Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63 цс 13, відповідач вважає, що надана розписка взагалі не підтверджує факт укладення договору позики.

Позивач скористався своїм процесуальним правом та надав через канцелярію суду 03.08.2018 відповідь на відзив. В якості спростування доводів відповідача, що надана розписка не підтверджує факт укладення договору позики, позивач посилався на судову практику, зокрема: постанову ВСУ від 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц, ухвалу ВССУ від 21.12.2016 у справі 444/2909/15-ц. З цих підстав позивач вважає, що зі змісту наданої розписки вбачається, що ОСОБА_2 04.06.2009 року взяв на себе зобов?язання повернути ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 20000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що гроші від позивача відповідач фактично не отримував, а написав розписку відповідач лише для фінансових зобов*язань підприємства. При цьому, в судовому засіданні відповідач не оспорював факт написання розписки, оригінал якої наданий для суду для огляду та свій підпис на ній. Відповідач також надав суду додаткові докази, зокрема довідку про рух коштів на банківському рахунку ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ", платіжну відомості, виписку з особового рахунку на підтвердження пропуску строку позовної давності.

За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що надана до суду позивачем розписка складена російською мовою та має наступний зміст: "Я, ОСОБА_2 занял у ОСОБА_4 деньги в сумме 20 (двадцать) тыс. грн. для целевого использования - оплаты через р/сч Фирмы "ЗЭЛТ" задолженности за выполненные работы ООО "ЗЄЛТ". Обязуюсь вернуть сразу после поступления оплаты от нашего должника ОАО "ДМКД" в полном объеме. 04.06.2009 ОСОБА_2." (а.с. 5). Оригінал розписки оглянуто в судовому засіданні.

Згідно додатку до позову, у 2018 році ОСОБА_4 направив на адресу ОСОБА_2 дві вимоги про повернення боргу, датовані 06.04.2018 року та 02.05.2018 року, які вручені 06.04.2018 року та 07.05.2018 року відповідно (а.с. 6-10).

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що вимоги ОСОБА_4 про повернення боргу ОСОБА_2 не виконав.

Під час розгляду справи відповідачем також надані докази в обгрунутвання свого клопотання та заперечень: довідку про рух грошових коштів по поточному банківському рахунку ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ" (а.с. 57 - 64), копію платіжної відомості (а.с. 55), копію виписки з особового рахунку ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ" за 02.09., 05.09.2011 року (а.с. 56).

Надаючи оцінку дослідженим доказам та обґрунтуванням сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Оцінюючи формулювання розписки, яка надана до суду приходжу до висновку, що особа, яка її склала, дійсно отримала від іншої особи грошові кошти з метою використання їх у підприємницькій діяльності та зобов?язувалась повернути після надходження коштів від іншого боржника.

Оскільки ОСОБА_2 не оспорює, що саме він склав надану ОСОБА_4 розписку, то суд приходить до висновку, що в даних правовідносинах позикодавцем є ОСОБА_4, а позичальником - ОСОБА_2 Строк повернення коштів сторони обумовили настанням певної події - повернення боргу іншим контрагентом ПАТ "ДМКД".

З урахуванням наведеного, суд вважає доводи відповідача в тій частині, що сама по собі розписка за відсутності договору позики не є підтвердженням отримання грошей - неспроможними.

Разом з тим суд вважає непослідовною позицію відповідача, який у своїх письмових запереченнях одночасно повідомляє про взаємовиключні обставини.

Так, відповідач стверджує, що ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ", директором якого він був на той час та залишається дотепер, потребувало коштів для проведення розрахунків, у зв?язку з чим було обговорено можливість надання ОСОБА_4 безвідсоткової цільової допомоги підприємству. У подальшому було надано розписку, яка, як стверджує відповідач, слугувала підставою для оформлення бухгалтерських документів, пов?язаних із займом. В той же час відповідач наполягає, що грошові кошти, обумовлені розпискою, він не отримував, однак просить застосувати строк позовної давності як підставу для відмови у позові.

Суд не погоджується із твердженнями відповідача, що надана розписка є підтвердженням згоди директора ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ" на оформлення договору займу, оскільки вона за своїм змістом взагалі не містить таких формулювань. Крім того, відповідачем не обґрунтовано необхідність надання директором такої письмової згоди із посиланням на статут підприємства.

Суд також не погоджується, що надана розписка не містить певних реквізитів, зокрема: паспортних даних кредитора та позичальника; однозначного твердження про отримання грошей; підтвердження її власноручного написання. Обов'язковість наведених елементів не передбачена законодавством. А тому, дані заперечення відповідача судом вважаються безпідставними та необґрунтованими.

Водночас, суд погоджується, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права із порушенням строку позовної давності, враховуючи наступне.

Статтею ст. 526 ЦК України, серед іншого визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 252 ЦК України).

Згідно визначення ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Як вже встановлено судом, строк повернення коштів сторони обумовили настанням певної події - повернення боргу іншим контрагентом ПАТ "ДМКД".

Згідно наданої до суду копії виписки із особового рахунку за 02.09., 05.09.2011 року (а.с. 56) вбачається, що на рахунок ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ" від ПАТ "Дніпровський меткомбінат" було перераховано 574952 грн. (а.с. 56).

За відсутності інших доказів суд вважає, що саме із цим моментом пов?язана умова повернення боргу. Суд також враховує співмірність суми позики із сумою коштів, які надійшли на рахунок ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ", що дозволяло повністю повернути борг за розпискою.

Суд вважає, що запропонована позичальником (ОСОБА_2) умова повернення боргу, із якою погодився позикодавець (ОСОБА_4), покладала на останнього обов?язок проявляти інтерес, коли саме ТОВ ВНВ ФІРМА "ЗЕЛТ" отримає кошти від своїх контрагентів.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, надавши позику 04.06.2009 року, проявив інтерес до повернення боргу лише 06.04.2018 року, тобто майже через 9 років після займу.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України одними із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення боргу мала бути пред?явлена, починаючи з 03.09.2011 року до 03.09.2014 року.

З урахуванням моменту передачі грошей позичальник мав понад 5 років для вирішення питання повернення займу, однак своїм правом не скористався.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір не підлягає розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 223, 258, 263-265, 268, 280 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі 20000 грн., відшкодування судових витрат 704,80 грн. - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_4 - АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 - АДРЕСА_2.

Суддя: