КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2019 року м. Київ

Справа №760/5618/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2030/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Оксюти Т.Г. 23 серпня 2018 року у м. Києві, дата складення повного тексту не зазначена, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Диамед-Фарма», ОСОБА_3 до Державної служби інтелектуальної власності України, Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг,

В С Т А Н О В И В

У березні 2017 року позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому просили визнати недійсним повністю свідоцтво України НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1, здійснити відповідну публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Позивачі, при зверненні до суду, посилались на ст.19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», згідно з якою свідоцтво може бути визнано недійсним повністю або частково в разі невідповідності знака умовам надання правової охорони.

Позивачі вважають, що знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України НОМЕР_1 підпадає під дію п.2 ст.6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», відповідно до якого не можуть одержати правову охорону також позначення, які не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок використання. При цьому посилаються на п.4.3.1.4. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг згідно з яким до позначень, що не мають розрізняльної здатності, серед іншого, відносяться позначення, які тривалий час використовувались в Україні кількома виробниками як знаки для товарів і послуг, що мають спільну якість або інші характеристики і втратили розрізняльну здатність як індивідуальні знаки відносно товарів.

В обґрунтування позовних вимог вказували на те, що лікарський засіб «ІНФОРМАЦІЯ_1» був розроблений ще в 1988 році Всесоюзним науково-дослідним інститутом технології кровозамінників і гормональних препаратів, і з тих часів активно використовувався декількома фармацевтичними компаніями на території СРСР, включно з територією Української PCР.

На підтвердження своїх доводів позивачі надали копії документів стосовно розробки, впровадження та використання препарату «ІНФОРМАЦІЯ_1», висновок експерта за результатами проведення експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Диамед-Фарма», ОСОБА_3 до Державної служби інтелектуальної власності України, Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів та послуг - задоволено.

Визнано недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів та послуг НОМЕР_1.

Зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг НОМЕР_1 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Стягнуто з Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Диамед-Фарма» судовий збір в сумі 3200,00 грн та витрати за проведення судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності в сумі 13240,00 грн.

Стягнуто з Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1280,00 грн за подання позовної заяви та судовий збір в сумі 320,00 грн за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням Республіканське унітарне виробниче підприємство «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ», представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду реальним обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Представник відповідача вказує на те, що позивачі не мають жодних законних інтересів в Україні, які міг би порушувати зареєстрований в Україні знак «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом НОМЕР_1 від 11 жовтня 2009 року, а отже висновки, що містяться в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Також вказує на те, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, а саме ст. ст. 5,6, 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Так, судом першої інстанції було встановлено використання кількома виробниками позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» станом на 05 грудня 1989 року, а не на дату подання заяви 16 березня 2009 року; не було встановлено взагалі використання цими виробниками такого позначення в якості знаку для товарів і послуг; також не було встановлено, що у зв'язку з таким використанням позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» у 89-90 роках втратило розрізняльну здатність як індивідуальні ознаки відносно таких товарів. Також вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження чим позбавив учасників справи права брати участь у дослідженні доказів, та надати свої пояснення. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги висновки експертів Атаманчука А.Г., Петренко С.А. та Сопової К.А., які повністю відповідають вимогам законодавства.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Диамед-Фарма» вказує на те, що судом першої інстанції були в повному обсязі досліджені докази наявні в матеріалах справи, що свідчить про законність ухваленого ним рішення. Щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, то представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції мав всі законні підстави для задоволення клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, оскільки вирішення вказаного питання є виключно прерогативою суду, що узгоджується із нормами ЦПК України. Також зазначає, що судом першої інстанції на законних підставах було відхилено висновки судових експертів Атаманчука А.Т. та Петренко С.А., Сопової К.А., так як вони не відповідають встановленим вимогам закону через відсутність вказівки на те, на якій підставі вони проведені, та відомості про укладення відповідних договорів. Разом з цим, суд першої інстанції правомірно оцінив висновок експерта Пейкершвілі М.Ш., як належний доказ у справі. Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачає.

В судовому засіданні представники відповідача Чорнобай,О.В., Любімова Н.С., Жухевич О.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Представники позивача ТОВ «Диамед-Фарма» Картушин Д.М., Шум О.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Після перерви представники позивача в судове засідання не з'явились, повідомили про зайнятість у розгляді іншої справи. Проте враховуючи кількість представників даної особи, та вже надані ними усні та письмові пояснення у справі, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Позивач ОСОБА_3 отримав копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та повідомлення про призначення справи до розгляду в судовому засіданні /т.7 а.с.83, т8 а.с.7,8,10/. Однак, своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу та участь в судовому засіданні особисто, або через представника, не скористався.

Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі Потоцький М.Ю. підтримав апеляційну скаргу. Після оголошення перерви представник Міністерства в судове засідання не з'явився, участі в судових дебатах не приймав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач ТОВ «Диамед-Фарма» є юридичною особою, суб'єктом Російської Федерації /т.1 а.с.63-77/. Позивач є дистриб'ютором фармацевтичних препаратів, серед яких препарат, маркований позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1». Також позивач на підставі ліцензійного договору є правовласником знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» зареєстрованого за законодавством Російської Федерації за Федеральною бюджетною установою «Державний інституту лікарських засобів і належних практик» /т.2 а.с.61-63; т.5 а.с.61-65/

На території України ТОВ «Диамед-Фарма», спільно з фізичною особою, громадянином України ОСОБА_3, подали заявку №m201705805 від 17 березня 2017 року на видачу свідоцтва України на знак «ІНФОРМАЦІЯ_5» для товарів 05 класу МКТП /т.1 а.с.151-153/. Згідно із Листом ДП «Український інститут промислової власності» від 27 червня 2017 року № 886/1.6 заявка №m201705805 вважається поданою /т.3 а.с.43/. Згідно із висновком формальної експертизи заявки на знак для товарів і послуг від 15 червня 2017 року заявка №m201 05805 відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» /т.3 а.с.68/.

Відповідач Республіканське унітарне виробниче підприємство «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» є юридичною особою Республіки Білорусь. 16 березня 2009 року відповідачем була подана заявку №m200902706 на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2», на підставі якої Державна служба інтелектуальної власності зареєструвала вказаний знак для товарів 05 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (МКТП) і видала свідоцтво України НОМЕР_1 від 11 жовтня 2010 року /т.1 а.с.37-52,155-156/.

Відповідачем Республіканським унітарним виробничім підприємством «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» за законодавством України також в 2009 році отримано реєстраційне посвідчення на лікарський засіб «ІНФОРМАЦІЯ_1», розчин для ін'єкцій, 200 мг/2мг» та «ІНФОРМАЦІЯ_2, розчин для ін'єкцій, 200 мг/2мг» строком на 5 років /т.2 а.с.64-73/. Відповідач також є дистриб'ютором фармацевтичних препаратів, в складі яких міститься позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», що вбачається з наданих договорів та митної документації /т.2 а.с.74-250, т. 3 а.с.1-15/. З листа ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров'я України» № 14/125/Б від 20 липня 2017 року вбачається, що вперше реєстраційне посвідчення на лікарський засіб «ІНФОРМАЦІЯ_1» було отримано даним відповідачем 02 серпня 2004 року /т.3 а.с.107/.

Також відповідач Республіканське унітарне виробниче підприємство «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» визначений заявником лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що внесений до державного реєстру згідно із Наказами Міністерства охорони здоров'я України від 02 серпня 2004 року № 384, від 09 листопада 2005 року № 589, від 04 квітня 2008 року № 1504/12-27, від 20 листопада 2008 року № 668 та ін.. /т.3 а.с.144-170/.

Також відповідач Республіканське унітарне виробниче підприємство «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» є власником знаку для товарів і послуг №57900 «ІНФОРМАЦІЯ_1», зареєстрованого в Україні з датою подачі заявки 27 листопада 2003 року /т.3 а.с.120/.

Рішенням номенклатурної комісії Фармакологічного комітету Міністерства охорони здоров'я СРСР №3 від 27 червня 1988 року було змінено назву медичного препарату «ІНФОРМАЦІЯ_3» на «ІНФОРМАЦІЯ_4» /т.1 а.с.81-82/.

З тимчасової фармакопейної статті вбачається, що медичний препарат з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» був вперше введений 01 лютого 1989 року із строком дії до 31 січня 1991 року /т.1 а.с.83-88/.

Матеріали справи місять ряд наукових джерел з яких вбачається робота щодо створення медпрепарату «ІНФОРМАЦІЯ_1» та його використання в медичній галузі у період з 1989 року і до сьогодні, в одному з них мова йде про здійснення апробації на МЗЗ, на об'єднанні «Белмедпрєпарат», Хабаровському ХФЗ і Курганському комбінаті «Синтез» /т.1 а.с.89-148, 189-197; т. 3 а.с.187-250; т.4 а.с.1-193/.

З договору №352-91-92 від 20 грудня 1990 року укладеного між Всесоюзним науково-дослідним інститутом технології кровозамінників і гормональних препаратів та Виробничим об'єднанням «Белмедпрєпарат», вбачається, що останнє взяло на себе зобов'язання по розробці та впровадженню технології виробництва препарату «ІНФОРМАЦІЯ_1» в строк до 30 грудня 1993 року (з урахуванням внесених змін) /т.3 а.с.81-106; т.4 а.с.194-200/.

В листі від 22 листопада 2017 року № 02-02/216 Федеральна бюджетна установа «Державний інституту лікарських засобів і належних практик» (Російська Федерація) вказують на те, що раніше вони діяли під назвою «Всесоюзний науково-дослідний інститут технології кровозамінників і гормональних препаратів» та стверджують про широке використання препарату «ІНФОРМАЦІЯ_1» з 1989 року, проте зазначають, що документальне підтвердження цьому відсутнє у зв'язку з закінченням строку зберігання /т. 5 а.с.53-60/.

Використання назви «ІНФОРМАЦІЯ_1» іншими виробниками позивач підтверджує фотознімками упаковки (інших 2 виробників РФ без дати виготовлення) та роздруківкою з мережі Інтернет (також без дати) /т. 1 а.с.139-140,149-150,198/.

Згідно із Висновком експерта Жили Б.В. № 104 від 24 травня 2017 року, складеним на виконання ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України НОМЕР_1 не мав розрізняльної здатності станом на 16 березня 2009 року - дату подання заявки, на підставі якої було видано вказане свідоцтво /т.1 а.с.203-220/.

Матеріали справи містять рецензію на вказаний висновок експерта, яка складена Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса 09 жовтня 2017 року. В рецензії вказується на те, що експерт використавши право на експертну ініціативу вирішував питання: «чи використовувалось в Україні, в тому числі за часів СРСР, слово «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якості позначення для товарів, тих самих або споріднених з тими, що наведені у переліку товарів 05 класу МКТП за свідоцтвом № 129476» та «чи використовувались в Україні, в тому числі за часів СРСР, двома і більше юридичними особами слово «ІНФОРМАЦІЯ_1» в якості позначення для товарів зі спільними характеристиками?», які, на думку рецензента, змінюють об'єкт дослідження. Також в рецензії вказується на відсутність документів, що підтверджують використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» на території України за часів СРСР /т.5 а.с.92-94/.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 було задоволено клопотання відповідача Республіканське унітарне виробниче підприємство «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ», призначено у справі повторну судову експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз /т.3 а.с.123-124/. Згідно з повідомленням вказаної експертної установи від 31 жовтня 2017 року №15898/17-53 проведення експертизи за наявними матеріалах справи документами виявилось неможливим, на вимогу експерта не було надано запитаних ним додаткових матеріалів /т.3 а.с.182-183/.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року задоволена заява позивача про відвід експерта, проведення повторної судової експертизи доручено атестованому судовому експерту М.Ш.Пейкрішвілі.

У висновку експерта №1/2018 за результатами проведення повторної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 21 лютого 2018 року судовий експерт М.Ш.Пейкрішвілі надав наступну відповідь на поставлене питання: «Знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України № 129476 не мав розрізняльної здатності станом на 16 березня 2009 року - дату подання заявки, на підставі якої було видано вказане свідоцтво».

Висновки експерта базуються на тому, що стосовно лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1» компетентним органом СРСР було затверджено Тимчасову фармакопейну статтю, яка мала характер державного стандарту СРСР. Тимчасова фармакопейна стаття на лікарський засіб «ІНФОРМАЦІЯ_1» надавала право, і навіть встановлювала обов'язок зазначати назву лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1», у тому числі на ампулах, пачці, коробках, що вбачається з розділу «Маркіровка» згаданої Тимчасової фармакопейної статті. За таких обставин експерт вважав, що це унеможливлювало вирізненення товарів одного виробника від товарів інших виробників за допомогою позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1». Крім того експерт вказав на те, що виробництво і розповсюдження лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснювалось задовго до дати подання заявки №m200902706.

Зі змісту дослідження також вбачається, що експерт керувався тим, що використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» відносно фармацевтичних препаратів почалось у 1989 році на території СРСР, до складу якої входила теперішня Україна, і здійснювалось такими виробниками, як Всесоюзний науково-дослідний інститут техкровозамінників кровозамінників та гормональних препаратів Міністерства медичної промисловості СРCP, Московський ендокринний завод, об'єднання «Белмедпрєпарат», Хабаровський хіміко-фармацевтичним заводом, Курганський комбінатом «Синтез» /т.5 а.с.127-145/.

За зверненням позивача Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інтелектуальної власності було проведено дослідження спірного об'єкту інтелектуальної власності - знаку для товарів і послуг НОМЕР_1. У Висновку від 11 вересня 2017 року №158/17 експерт Т.М. Чабанець дійшла висновку, що елемент «ІНФОРМАЦІЯ_1» є таким, що займає домінуючи положення в зображенні знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України НОМЕР_1 /т.5 а.с.66,79-220/.

Відповідачем Республіканським унітарним виробничім підприємством «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» було ініційовано декілька експертних досліджень.

Так, судовим експертом Атаманчук А.Г. було проведено дослідження знаку для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_1 та складений Висновок №01-04/18 від 16 квітня 2018 року, згідно якого вказаний знак мав розпізнавальну здатність станом на подання заявки 16 березня 2009 року. В мотивувальній частині експерт вказав на відсутність у матеріалах наданих на дослідження відомостей про тривале використання в Україні кількома виробниками позначень «ІНФОРМАЦІЯ_6» або «ІНФОРМАЦІЯ_2» , як знаків для товарів, що мають спільну якість або інші характеристики, такі позначення не втратили розпізнавальну здатність як індивідуальні знаки відносно таких товарів. При цьому, як зазначено на сторінці 11 Висновку, на дослідження були надані: рішення номенклатурної комісії Фармакологічного комітету Міністерства охорони здоров'я СРСР № 3 від 27 червня 1988 року щодо зміни назви медичного препарату «ІНФОРМАЦІЯ_3» на «ІНФОРМАЦІЯ_4»; тимчасова фармакопейна стаття яка поширюється на «ІНФОРМАЦІЯ_1», виготовлений із хонроітінсульцата, який використовується в якості лікарського засобу; звіт за темою «Розробка нових лікарських препаратів і технологічних процесів, підтема: створити і освоїти виготовлення препарату із трахей великої рогатої худоби для лікування астрологічних захворювань» /т.5 а.с.180-196/.

Також експертне дослідження було проведено судовим експертом Петренко С.А.. З Висновку №08-01 від 18 квітня 2018 року вбачається, що йому були представлені копії матеріалів справи №760/5618/2017 у п'яти томах на оптичних носіях інформації у вигляді файлів, опис яких наведених у додатках. Експерт зробив висновок, що знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України НОМЕР_1 мав розрізняльну здатність станом на 16 березня 2009 року - дату подання заявки, на підставі якої було видано вказане свідоцтво. В мотивувальній частині експерт вказав на те, що станом на дату подання заявки позначення використовувалось лише власником свідоцтва - РУВП «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ», а тому для українського споживача вказане позначення мало розпізнавальну здатність для вирізнення товарів 5 класу МКТП /т.5 а.с.197-218/.

У висновку №8-06/18 від 02 липня 2018 року атестованим судовим експертом Соповою К.А. було надано наступні відповіді на поставлені РУВП «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» питання:

1. Позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» мають притаманну розрізняльну здатність для товарів 05 класу МКТП «фармацевтичні препарати».

2. Позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» не застосовувались як знаки для товарів і послуг на території СРСР, УРСР, території України до 1 січня 1992 року двома і більше юридичними особами для позначення однорідних товарів.

3. Позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» не були такими, що втратили розрізняльну здатність як індивідуальні знаки для товарів, що мають спільну якість або інші характеристики, через їх тривале використання кількома виробниками в Україні як знаків для товарів і послуг до дати подання заявки на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 129476, а саме 16 березня 2009 року.

Також експерт Сопова К.А. вказала, що в наданих на дослідження матеріалах справи відсутні відомості про використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», реєстрацію, виробництво, продаж лікарського засобу з торговельною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» будь-яким іншим виробником ніж РУВП «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» на території України. В мотивувальній частині висновку експерт вказала на те, що у матеріалах справи відсутні документи, що свідчать про фактичне використання в Україні кількома виробниками позначень «ІНФОРМАЦІЯ_1» або «ІНФОРМАЦІЯ_2» як знаків для товарів, що мають спільну якість чи спільні характеристики до 16 березня 2009 року, тобто вказані позначення не могли втратити розпізнавальну здатність. А Тимчасова фармакопейна стаття не містить, відомостей про використання різними виробниками позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», а лише встановлює вимоги до лікарського засобу «ІНФОРМАЦІЯ_1» на період освоєння промислового випуску лікарського засобу або для визначення якості та показників нового лікарського засобу, що видається необмежений строк /т.6 а.с.65-107/.

Висновок експертів у галузі права щодо окремих аспектів набуття і реалізації права власності на знаки для товарів і послуг №126/151-е від 10 липня 2018 року, був складений Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького за звернення громадянки Любива Н.С. (виступає представником РУВП «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» у цій справі). Здійснивши аналіз норм чинного законодавства експерти вказали на можливість застосування аналогії закону, який регулює відносити щодо перевірки відповідності заявленого позначення умовам надання правової охорони під час видачі свідоцтва України на знак для товарів і послуг до відносин перевірки відповідності знаку, що охороняється, умовам надання правової охорони під час визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг /т.6 а.с.108-130/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі висновку експерта №1/2018 за результатами проведення повторної експертизи у сфері інтелектуальної власності від 21 лютого 2018 року встановив, що знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» за свідоцтвом України НОМЕР_1 не мав розрізняльної здатності станом на 16 березня 2009 року - дату подання заявки, на підставі якої було видано вказане свідоцтво.

Суд визнав недопустимими доказами надані стороною відповідача експертні висновки, так як в них відсутні вказівки про те, на якій підставі вони проведені, та, зокрема, відомості про укладення відповідних договорів, тому не має підстав вважати вказані докази одержаними у законному порядку.

Висновок експертів у галузі права щодо окремих аспектів набуття і реалізації права власності на знаки для товарів і послуг від 10 липня 2018 року №126/151 не прийнятий судом до уваги, оскільки серед п'яти розглянутих у ньому питань лише питання № 2 щодо застосування аналогії закону, відповідає вимогам, встановленим ч.1 ст.114 ЦПК України.

При оцінці поданого позивачем висновку експерта №158/17 за результатами експертного дослідження у сфері інтелектуальної власності від 11 вересня 2017 року Науково-дослідного центру судової експертизи у сфері інтелектуальної власності (експерт Т.М. Чабанець) суд виходив з того, що вказаний документ не є висновком експерта в розумінні ст.102 ЦПК України, а є висновком експертного дослідження, що випливає з його повної назви.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе, виходячи з такого.

Згідно з положеннями статті 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності, Країни Союзу зобов'язуються чи з ініціативи адміністрації, якщо це допускається законодавством даної країни, чи за клопотанням зацікавленої особи відхиляти або визнавати недійсною реєстрацію і забороняти застосування товарного знака, що становить відтворення, імітацію чи переклад іншого знака, здатні викликати змішування зі знаком, що за визначенням компетентного органу країни реєстрації чи країни застосування вже є у цій країні загальновідомим як знак особи, що користується привілеями цієї Конвенції, і використовується для ідентичних або подібних продуктів.

В порядку ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ч.2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав і інтересів, серед яких визначено припинення дії, яка порушує право. Також, цією нормою законодавства визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

В силу ч.1 ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Відповідно до ст. 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом (ст. 494 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

В силу ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» правова охорона надається знаку, який не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі, вимогам Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» та на який не поширюються

підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим

Законом.

Обсяг правової охорони, що надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Реєстру, і засвідчується свідоцтвом з наведеними у ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів послуг (ч.4 цієї норми законодавства).

Згідно з п.п. «а» п. 1 ст. 19 Закону № 3689 свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони.

За приписами абзацу 5 п. 2 ст. 6 Закону № 3689 згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону позначення, які звичайно не мають розрізняльної здатності та не набули такої внаслідок їх використання; складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Пунктом 4.3.1.4 Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг (далі - Правила), затверджених наказом Держпатенту України від 28 липня 1995 року № 116 (у редакції наказу Держпатенту України від 20.08.1997 № 72) та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 02 серпня 1995 року за №276/812 встановлено, що до позначень, що не мають розрізняльної здатності, відносяться, зокрема, позначення, які тривалий час використовувались в Україні кількома виробниками, як знаки для товарів, що мають спільну якість або інші характеристики, і втратили розрізняльну здатність як індивідуальні знаки відносно таких товарів.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Допустимість доказів, у розумінні вимог ст. 78 ЦПК України, означає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порядку ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

В силу ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Згідно зі ст. 114 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: застосування аналогії закону чи аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду (ч.1 ст. 115 ЦПК України).

З наведених вище обставин справи вбачається, що причиною даного спору є питання щодо відповідності зареєстрованої в 2009 році торговельної марки за свідоцтвом НОМЕР_1 умовам надання правової охорони з підстав втрати позначенням розрізняльної здатності наслідок його використання на території України декількома виробниками.

Власником оспорюваної торгівельної марки є відповідач РУВП «БЄЛМЄДПРЄПАРАТЫ», який відповідно до виданого свідоцтва отримав обсяг правової охорони щодо знаку «ІНФОРМАЦІЯ_2» з дня подачі заявки - з 16 березня 2009 року.

Позивачами 17 березня 2017 року була подана заявка на реєстрацію знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_5» для товарів 05 класу МКТП, і згідно з висновком формальної експертизи її визнано такою, що відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» / т.1 а.с.151-153; т.3 а.с.67-68/.

Положення ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» не визначають кола осіб, які мають право поставити питання про недійсність свідоцтва на знак для товарів і послуг, а отже застосуванню підлягають загальні правила, визначені ст.16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, щодо особи права якої порушуються, не визнаються або оспорюються.

Суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України щодо тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», який треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У даній справі, враховуючи відсутність у позивачів перешкод щодо реєстрації власної торгівельної марки не можна стверджувати про наявність перешкод у прагненні до користування цим конкретним матеріальним благом і, відповідно, наявності підстав для здійснення правової охорони з метою задоволення їх індивідуальних потреб. Проте вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції.

В основу рішення судом першої інстанції покладений висновок повторної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності. Інші наявні в матеріалах справи висновки, надані сторонами у справі відхилені судом з підстав неналежності.

В силу наведених норм процесуального законодавства, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, при цьому сторони у справі наділені правами подати до суду висновок експерта, складений на їх замовлення. А отже законодавець не надає прерогативу висновку судової експертизи, всі надані сторонами та здобуті судом в ході розгляду справи висновки експертів мають бути оцінені судом.

Суд визнав недопустимими доказами надані стороною відповідача експертні висновки, так як в них відсутні вказівки про те, на якій підставі вони проведені, та, зокрема, відомості про укладення відповідних договорів. Проте, у кожному з наданих стороною відповідача висновку вказано про підставу проведення експертизи їх замовлення відповідачем РУВП «БЄЛМЕДПРЕПАРАТЫ» або особою, що здійснювала їх представництво в суді першої інстанції.

Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що предметом спору є питання розпізнавальної здатності знаку для товарів і послуг у зв'язку з використанням цього позначення двома і більше виробниками, а отже ключовим питанням, яке підлягає доведенню, є використання позначення двома і більше виробниками на території України, що не потребує обов'язкового призначення експертизи.

Матеріали справи не місять даних, які свідчили про використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» двома і більше виробниками на території України до дати подання відповідачем заявки про реєстрацію оспорюваної торгівельної марки.

Дослідивши наявні в матеріалах справи висновки експертів та експертиз, колегія суддів вважає, щодо дані висновки базуються на різному тлумаченні значення Тимчасової фармакопейної статті, затвердженої компетентним органом СРСР та наявних даних про початок використання спірного позначення в 1989 році на території СРСР, до складу якої входила теперішня Україна, такими виробниками, як Всесоюзний науково-дослідний інститут техкровозамінників кровозамінників та гормональних препаратів Міністерства медичної промисловості СРCP, Московський ендокринний завод, об'єднання «Белмедпрєпарат», Хабаровський хіміко-фармацевтичним заводом, Курганський комбінатом «Синтез».

За загальним визначенням фармакопейна стаття - це нормативно-технічний документ, який встановлює вимоги до лікарського засобу, його пакування, умов і терміну зберігання та методів контролю якості. Положення фармакопейної статті є обов'язковими на території певної країни, де даний документ діє.

Зазначена позивачем Тимчасова фармакопейна стаття була затверджена компетентним органом СРСР, мала дію на території СРСР і протягом встановленого періоду, а саме з 01 лютого 1989 року до 31 січня 1991 року.

Україна, як незалежна держава була проголошена 24 серпня 1991 року.

З вказаної дати і до дати подачі заявки відповідачем РУВП«БЄЛМЕДПРЕПАРАТЫ» - 16 березня 2009 року відсутні дані про серійне виробництво на території України декількома виробниками препарату, який би містив позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1», встановлення для нього компетентними органами України певних вимог чи стандартів.

До того ж враховуючи наявність даних про укладений між Всесоюзним науково-дослідним інститутом технології кровозамінників і гормональних препаратів та Виробничим об'єднанням «Белмедпрепарати» договору № 352-91-92 від 20 грудня 1990 року про розробку та впровадження технології виробництва препарату «ІНФОРМАЦІЯ_1», яким був визначений строк його виконання (з урахуванням внесених змін) до 30 грудня 1993 року, слід дійти висновку, що до вказаної дати здійснювалась лише розробка та впровадження даного препарату. Вказана обставина підтверджується також наявними в матеріалах справи науковими джерелами, з яких вбачається, що з 1989 року розпочалась робота щодо створення та використання медпрепарату «ІНФОРМАЦІЯ_1», в одному з них мова йде про здійснення апробації на МЗЗ, об'єднанні «Белмедпрепарати», Хабаровському ХФЗ і Курганському комбінаті «Синтез».

Посилання сторони позивача та судового експерта Пейкршвілі М.Ш. на виробництво препарату «ІНФОРМАЦІЯ_1» Всесоюзним науково-дослідним інститутом техкровозамінників кровозамінників та гормональних препаратів Міністерства медичної промисловості СРCP, Московським ендокринним заводом, об'єднання «Белмедпрєпарат», Хабаровським хіміко-фармацевтичним заводом, Курганським комбінатом «Синтез» також не можна визнати обґрунтованим, оскільки жоден з цих виробників не знаходиться на території України, відсутні дані про реалізацію ними продукції у період 1991-2009 роки на території України.

Використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» іншими виробниками позивач підтверджує фотознімками упаковки інших двох виробників, проте вказані виробники є юридичними особами Російської Федерації, відсутні дати виготовлення цих препаратів та дані про їх реалізацію на території України. Роздруківка з мережі Інтернет містить дані про використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» іншими виробниками, проте відсутні дати виробництва та реалізації продукції. А тому вказані обставини не є такими, що свідчать про використання кількома виробниками на території України спірного позначення до або на час подання заявки про його реєстрацію.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» в Україні кількома виробниками як знаків для товарів і послуг. Враховуючи, що з часу проголошення незалежності України до моменту подачі відповідачем заявки на реєстрацію знаку період часу становить більше 10 років, що є достатнім для доведення такого використання, недоречним вбачається посилання на більш ранній період. При цьому посилання на використання такого позначення як знаку для товарів кількома виробниками в період з 1989 по 1991 роки на території нинішньої України, також не є доведеними.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюване позначення тривалий час використовувалось в Україні кількома виробниками як знаки для товарів, що мають спільну якість або інші характеристики, і втратило розрізняльну здатність як індивідуальний знак відносно товарів 05 класу МКТП.

А отже висновок експерта Пейкрішвілі М.Ш №1/2018 за результатами проведення повторної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 21 лютого 2018 року не можна визнати таким, що відповідає матеріалам та обставинам справи, що свідчить про необґрунтоване прийняття його до уваги судом першої інстанції. Натомість слід погодитись з висновками складеними: судовим експертом Атаманчук А.Г. №01-04/18 від 16 квітня 2018 року, судовим експертом Петренко С.А. №08-01 від 18 квітня 2018 року, судовим експертом Соповою К.А. №8-06/18 від 02 липня 2018 року.

Не може бути прийнятий до уваги суду Висновок складений Науково-дослідним центром судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 11 вересня 2017 року №158/17 (експерт Т.М. Чабанець), оскільки у ньому лише зроблено дослідження оспорюваного знаку з точки зору домінуючого елементу, що не входить до предмету доказування у даній справі.

Висновок експертів у галузі права складений Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького не приймається до уваги апеляційного суду, оскільки як вірно вказав суд першої інстанції, лише одне з чотирьох поставлених питань відповідає вимогам процесуального закону. Проте, питання застосування аналогії закону не є доречним, оскільки закон у питаннях визнання недійсним свідоцтва містить відсилочну норму до норм законодавства щодо порядку видачі свідоцтва.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1 не можна визнати обґрунтованим. Позовні вимоги про зобов'язання відповідача Міністерство економічного розвитку і торгівлі, як центрального органу виконавчої влади з питань правової охорони інтелектуальної власності, щодо внесення відомостей до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, є похідними від вимог про визнання недійсним свідоцтва. А отже відсутні підстави і для задоволення таких вимог.

В апеляційній скарзі звертається увага на порушення судом норм процесуального права щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження, та справа розглядалась у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 27 липня 2018 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження /т.6 а.с.193-197/. Представник відповідача РУВП «БЄЛМЕДПРЕПАРАТЫ» 15 серпня 2018 року зверталась із клопотанням про призначення справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, однак ухвалою суду від 17 серпня 2018 року відмовлено у його задоволенні /т.6 а.с.211-212,241/. Враховуючи предмет спору, який стосується захисту прав інтелектуальної власності, характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, кількість учасників судового розгляду, обсяг наданих сторонами доказів, обраний позивачем спосіб захисту та значення справи як для сторін у справі, так і інших осіб, оскільки застосування торгівельної марки поширюється на невизначене коло осіб, вказана справа не може бути віднесена до категорії малозначних та розглянута за правилами спрощеного провадження.

А отже доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «БЄЛМЕДПРЕПАРАТЫ» знайшли своє підтвердження матеріалами справи, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 376, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку ст.141 ЦПК України стягненню з позивачів на користь відповідача підлягає судовий збір в розмірі 2400, 00 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Диамед-Фарма», ОСОБА_3 до Державної служби інтелектуальної власності України, Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ», Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсним свідоцтва України НОМЕР_1 на знак для товарів та послу- відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Диамед-Фарма» на користь Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» судовий збір в розмірі 2400, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Республіканського унітарного виробничого підприємства «БЕЛМЕДПРЕПАРАТЫ» судовий збір в розмірі 2400, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: Н.В.Поліщук

О.І.Шкоріна

Повний текст постанови складений 25 березня 2019 року.