ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/922/18
Провадження № 22-ц/4820/2027/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 671/922/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року (повне судове рішення складено 25 вересня 2019 року, суддя Ніколова С.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення коштів в особисту власність та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказувала, що з 27 жовтня 2007 року по 07 квітня 2016 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого ними був придбаний автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що встановлено рішенням Волочиського районного суду від 20 грудня 2017 року. Позивачка зазначила, що в результаті припинення шлюбних відносин, відповідач позбавив її права користування вказаним автомобілем, а 31 жовтня 2015 року останній перереєстрував його на нового власника ОСОБА_3 , тобто після фактичного припинення шлюбних відносин та без згоди позивачки. На думку ОСОБА_2 з моменту переходу права власності на автомобіль до наступного власника, об`єктом спільної сумісної власності подружжя стали грошові кошти, отримані ОСОБА_1 в результаті відчуження автомобіля, проте відповідач добровільно відмовляється відшкодувати Ѕ частину грошових коштів. Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просила суд виділити їй в особисту власність 110120 грн., що становить Ѕ частину грошових коштів, отриманих від продажу ОСОБА_1 автомобіля марки HYUNDAI Accent, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Волочиського районного суду від 13 серпня 2018 року у відкритті провадження у зазначеній справі відмовлено з підстав п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а саме наявність у провадженні цього ж суду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа №671/351/18).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 13 серпня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року позов задоволено. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки HYUNDAY Ассеnt, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 110120 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що при встановлені судом факту наявності двох цивільних справ, в рамках яких вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, всупереч п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд здійснив розгляд справи в третій раз між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Апелянт вважає, що для прийняття рішення про стягнення з іншого подружжя грошової компенсації - частки у спільному майні, суду необхідно встановити факт відчуження такого майна не в інтересах сім`ї. Однак, як вказує ОСОБА_1 , рішенням Волочиського районного суду від 25 липня 2018 року встановлено, що відчуження спірного автомобіля відбулось під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому кошти, отримані від його відчуження, були використанні в інтересах сім`ї. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується із рішенням суду першої інстанції та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивачка вказує, що підстави для закриття провадження відсутні, оскільки всі рішення, на які посилається апелянт, з різними предметами позову, різними сторонами та підставами. Позивачка зазначає, що кошти отриманні відповідачем, не використовувалися в інтересах сім`ї, оскільки фактичні шлюбні відносини між ними на момент продажу автомобіля вже були припинені.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Волочиського районного суду від 20 грудня 2017 року, яке набрало законної сили 22 грудня 2018 року по цивільній справі №671/607/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27.10.2007 року по 07.04.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Волочиського районного суду від 07 квітня 2016 року, що набрало законної сили 19.04.2016 року цей шлюб розірвано. І під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль марки Hyundai Accеnt, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який був поставлений на облік відповідачем ОСОБА_1 29 серпня 2012 року, а 31 жовтня 2015 року перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 (а.с. 159 - 160).

Рішенням Волочиського районного суду від 07 квітня 2016 року у справі № 671/324/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 19 квітня 2016 року встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини в жовтні 2015 року, в зв`язку з чим вони не вели спільного господарства та проживали окремо (а.с.10).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 27 травня 2017 року ОСОБА_3 відчужив зазначений автомобіль ОСОБА_4 і ця обставина підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів за №31/22-1046 від 22.03.2019 року, виданою регіональним сервісним центром в Хмельницькій області (а.с.95).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач під час перебування у зареєстрованому шлюбі, однак після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 , без її письмової згоди 31 жовтня 2015 року відчужив автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя. А тому ОСОБА_2 має право на грошову компенсацію у розмірі половини вартості відчуженого майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя в сумі 110120грн. (220240 грн. (вартість автомобіля, з якою погодилися сторони / 2).

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. .

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Виходячи із аналізу зазначеної норми матеріального права, слід дійти висновку, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Положеннями ч. 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є такими, що не заслуговують на увагу.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Так, постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалу Волочиського районного суду від 13 серпня 2019 року про відмову у відкритті провадження по справі №671/922/18 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Постановляючи зазначене судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що незважаючи на те, що позивачем в справі №671/351/18, в якій було ухвалено рішення суду 25 липня 2018 року і в справі, у відкритті провадження в якій було відмовлено - є одна і таж особа, однак предмет спору не є тотожним. Вимоги щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя, стягнення коштів, припинення права спільної сумісної власності і визнання недійсним правочину не можна визнати однаковими. У зв`язку із відмінністю предмету спору, кожна справа містить різний склад відповідачів (а.с.67).

Судова колегія вважає, що також були відсутні підстави для закриття судом першої інстанції провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за наявності судового рішення Волочиського районного суду від 20 грудня 2017 року, що набрало законної сили 22 грудня 2018 року по цивільній справі №671/607/16 - ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошової компенсації. Адже в задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації судом було відмовлено саме з підстав не доведеності станом на час подачі позову і на час ухвалення судового рішення.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення із закриттям провадження у справі № 671/922/18 в силу п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що чинним законодавством України презюмується наявність згоди другого із подружжя при розпорядженні спільним майном, а відсутність такої згоди має бути встановлено виключно судом у справі про визнання договору щодо цього подружжя недійсним та суду необхідно встановити факт відчуження такого майна не в інтересах сім`ї, судова колегія вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Виходячи із аналізу змісту положень ст. 65 СК України слід дійти висновку, що при укладенні одним із подружжя договору відчуження об`єкту спільного майна, який виходить за межі дрібного побутового правочину, зокрема, як у даному випадку - відчуження спільного автомобіля, має бути письмова згода другого з подружжя.

Суд першої інстанції, надаючи оцінку відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України наданим учасниками справи та їх представниками доказам, прийшов до вірного висновку, що відчуження відповідачем 31 жовтня 2015 року автомобіля марки Hyundai Accеnt, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що був спільним майном подружжя, відбулося без згоди ОСОБА_2 І належних, допустимих та достатніх доказів того, що отримані кошти були використані на потреби сім`ї відповідачем надано не було, адже факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

І суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що обставини, які встановленні рішенням по цивільній справі за №671/351/18 щодо недоведеності ОСОБА_2 обставин справи, а саме: що ОСОБА_1 , відчужуючи під час перебування у шлюбі спільній автомобіль діяв всупереч інтересам сім`ї не є преюдиційними для розгляду цивільної справи № 671/922/18, адже судом першої інстанції при розгляді цієї справи встановлено, що сторони тривалий час з жовтня 2015 року по дату винесення рішення Волочиським районним судом 07 квітня 2016 року у справі № 671/324/16-ц про розірвання шлюбу не підтримували шлюбних відносин, не вели спільного господарства і не мали спільного сімейного бюджету, а тому використання коштів в інтересах саме сім`ї при таких обставинах повинен був довести ОСОБА_1 , який в порушення вимог ст. 12 та 81 ЦПК України належних, допустимих та достатніх доказів не надав.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції у відповідності із правовими позиціями Верховного Суду, які викладені в постанові від 14.02.2018 року по справі №927/660/17 під час розгляду зазначеної справи вірно не прийняв висновки суду щодо фактичних обставин справи, які наведені в судовому рішенні від 25 липня 2018 року по цивільній справі №671/351/18 як обов`язкові та вірно самостійно кваліфікував спірні правовідносини і дійшов власних висновків щодо наявного спору із зазначенням необхідних матеріальних та процесуальних норм.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 03 грудня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк