Єдиний унікальний номер справи 490/9702/16-ц
Провадження № 22-ц/812/2037/19 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Данилової О.О. та Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, яку постановлено 30 вересня 2019 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Черенкової Н.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної державним виконавцем під час проведення виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, заподіяної державним виконавцем під час проведення виконавчих дій в рамках відкритого виконавчого провадження.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. З єдиного казначейського рахунку на користь позивача, у відшкодування збитків, стягнуто 16 644 гривні, а також 740 гривень у відшкодування витрат на проведення судової експертизи та 551 гривню 20 копійок судового збору.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 17 липня 2017 року назване рішення змінено в частині способу списання коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Обидва зазначені рішення були оскаржені в касаційному порядку Центральним ДВС та Казначейством України.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року, названі рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 травня 2019 року.

У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачів справу було відкладено на 30 вересня 2019 року, а потім, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від названої дати, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку з її повторною неявною у судове засідання.

Не погодившись з таким, позивач подалана цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а також на те, що висновки суду не ґрунтуються на процесуальному законодавстві, просила її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену ухвалу скасувати, виходячи з наступних підстав.

Так, залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що повторна неявка у судове засідання, без поважної причини, належним чином повідомленого позивача, як наслідок, тягне за собою необхідність залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх не вірними, не обґрунтованими й не законними.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 травня 2019 року (а.с. 163).

Позивач з`явилася у судове засідання на призначену дату, проте воно не відбулося, оскільки Центральний ДВС, у зв`язку з неможливістю забезпечити участь свого представника, надіслав заяву про відкладення розгляду справи (а.с.165).

Судом заяву було задоволено та розгляд справи відкладено на 30 вересня 2019 року.

В матеріалах справи міститься розписка, з особистим підписом ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на 30 вересня 2019 року, що підтверджує її присутність на першому підготовчому засіданні, що мало відбутися 27 травня 2019 року (а.с. 167).

Згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач, 24 травня 2019 року, дійсно отримала судову повістку від суду (а.с. 170), та не з`явившись у призначену дату, суд залишив позов без розгляду.

Дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Проте, неявка позивача 30 вересня 2019 року у судове засідання не дає підстави для такого, оскільки є лише першою неявкою.

Проте, суд І інстанції, був іншої думки, та, помилково вважаючи зазначене, повторною неявкою, як наслідок залишив позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, що є неприпустимим, а тому оскаржена ухвала підлягає скасуванню.

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі "Bellet v. France" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 376, 379, 381-383, 387 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2019 року скасувати, а цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної державним виконавцем під час проведення виконавчого провадження - направити до Центрального районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий П.П.Лисенко

Судді: О.О.Данилова

В.В.Коломієць

_________________________________________________

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.