КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/922/19
Провадження № 2-о/552/47/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2019 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Антонова А.В.,

секретаря Алексєєва М.М.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України в неповнолітньому віці разом з батьком станом на 24.08.1991 року і по даний час. Свої вимоги мотивує тим, що він народився 23.07.1982 року в селі Рибці Полтавського району, Полтавської області та постійно без виїзду проживав на території України від народження та по даний час, в тому числі станом на 24.08.1991 року, але до цього часу не має паспорта громадянина України чи громадянина іншої держави. Заявник звернувся до Державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено, оскільки не були надані документи підтверджуючі реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року, рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання в неповнолітньому віці разом з батьками на території України станом на 24.08.1991 року.

В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили суд її задовольнити посилаючись на викладені у заяві обставини.

Представник заінтересованої особи вважає, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження факту проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України.

Відповідно до ухвали суду від 11.03.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду.

Суд заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Заявник звернувся до Державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, однак йому було відмовлено, оскільки не були надані документи підтверджуючі постійне проживання в неповнолітньому віці на території України разом з батьками (або одним із них) станом на 24.08.1991 року, рекомендовано звернутись до суду.

ОСОБА_1 народився 23.07.1982 року в селі Рибці Полтавського району, Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-КЕ №365531.

Батьками заявника є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Батько заявника ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Рибці Полтавського району Полтавської області, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Згідно паспортних даних був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.12.1980 р. по 14.05.1988 р., а з 01.06.1988 р. в м.Полтаві по вул.Балтійська,7.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів, підтверджуючих, в тому числі, і його проживання на території України в неповнолітньому віці разом з батьками станом на 24.08.1991 року.

Разом з тим, факт проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) встановлений рішенням Київського районного суду м.Полтави від 06.08.2018 року.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що являється батьком ОСОБА_1, і підтвердив що його син з народження і на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) проживав разом з ним в селі Рибці, а потім в м.Полтава, і на даний час проживає в м.Полтаві.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, повідомили суду, що ОСОБА_1 дійсно з моменту народження і станом на 24.08.1991 року проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_4 і на даний час проживає в Україні.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що заявник проживає у м. Полтава, звертався до Київського районного відділу м. Полтаві УДМС України в Полтавській області з заявою про отримання паспорту громадянина України та отримав письмову відповідь від 09.01.2019 року про необхідність встановлення факту проживання на території України в неповнолітньому віці разом з батьками (або одним із них) станом на 24.08.1991 року в судовому порядку.

При вирішенні справи судом також враховується та обставина, що станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) заявник ОСОБА_1 був малолітнім, відповідно постійним його місцем проживання в силу норм ст. 17 Цивільного кодексу 1963 року, який діяв станом на 24 серпня 1991 року, було місце проживання його батьків (батька) с. Рибці Полтавського району Полтавської області та м.Полтава, тобто, територія України.

Отже, факт проживання заявника на території України в неповнолітньому віці разом з батьком станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) підтверджується наявними доказами, які є достатніми.

Вказаний факт має для заявника юридичне значення, іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо.

За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання на території України в неповнолітньому віці разом з батьком станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 318, 319 ЦПК суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України разом з батьком задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 в неповнолітньому віці на території України разом з батьком на станом 24 серпня 1991 року і по даний час.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-заявник ОСОБА_1, (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено);

-заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області, (місцезнаходження м.Полтава, вул.Пушкіна,63, ідентифікаційний код в ).

Головуючий Антонов А.В.