Ухвала

Іменем України

15 березня 2019 року

м. Київ

справа № 756/8917/18

провадження № 61-4439 ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., ХоптиС. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Іващенко Роман Вячеславович, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року у складі судді Яценко Н. О. та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 рокуу складі колегії суддів: Мережко М. В., Верланова С. М., Савченка С. І., про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про вселення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про вселення її до квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року, провадження по вказаній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

Судові рішеннямотивовані тим, що позовна заява відповідає вимогам ЦПК України і відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішеннята направити справу на новий розгляд за встановленою підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною шістнадцять статті 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов'язані між собою позовні вимоги пред'явлені одночасно щодо декількох об'єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об'єкта, вартість якого є найвищою.

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року без змін, суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що судом першої інстанції не порушено правила підсудності цивільної справи, оскільки нерухоме майно, з приводу якого виник спір, територіально знаходиться в Оболонському районі міста Києва, тому в цьому випадку діють правила виключної підсудності.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. При цьому доводи касаційної скарги про інше фактичне місце проживання ОСОБА_4 не дають підстав для зміни територіальної юрисдикції, оскільки згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» інше місце проживання або перебування має бути належним чином зареєстровано у відповідному органі реєстрації.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє адвокат Іващенко РоманВячеславович, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 рокупро відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про вселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта