РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м. Рівне

Справа № 564/3492/18

Провадження № 22-ц/4815/520/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

за участю представника позивача - адвоката Остапенка В.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Грипіч Л.А. від 29 січня 2019 року, проголошену в 16 год. 29 хв. в м. Костопіль, дата складання повного судового рішення - 4 лютого 2019 року,

в с т а н о в и в:

17.12.2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які дії з даним майном.

Заяву мотивував тим, що 25.04.2008 року між ним та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. На час одруження, у приватній власності відповідача знаходився житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, який не був придатний для постійного проживання, оскільки був у занедбаному стані. Однак, за час шлюбу, за рахунок спільних грошових та трудових затрат подружжя, вартість вказаного будинку істотно збільшилась. На даний час шлюб між ними розірвано та він має намір подати до суду позов про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки.

Вважає, що наявність у відповідачки права власності на зазначене спільне майно подружжя дає їй можливість вчиняти будь-які дії направлені на відчуження спірного майна, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Костопільського районного суду від 19 грудня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову до подання позовної заяви. Накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено вчиняти будь-які дії з даним майном.

26.12.2018 року ОСОБА_4 подав до Костопільського районного суду позов до ОСОБА_5 про визнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку.

Ухвалою Костопільського районного суду від 2 січня 2019 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

22.01.2019 року представник відповідачки - ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції заяву про скасування заходів забезпечення позову, в якій покликався на те, що в заяві про забезпечення позову не було наведено жодних дій ОСОБА_5 спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, до заяви не було додано жодного правовстановлюючого документу та доказів вартості спірного майна для визначення співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам. Крім того, вказував, що предметом спору є не житловий будинок з надвірними будівлями, а незакінчений будівництвом житловий будинок.

Ухвалою Костопільського районного суду від 29 січня 2019 року в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що рішення по справі не прийнято, між сторонами надалі існує спір, потреба у забезпечені позову не відпала, а заявником достатньо не обґрунтовано підстав для скасування забезпечення позову та не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, які вказували б на порушення прав відповідача чи інших осіб у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на незаконність ухвали суду в зв'язку з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає, що судом залишено поза увагою, що заява про забезпечення позову подана без дотримання вимог процесуального закону, є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утрудни чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Крім того, в наслідок заборони судом вчиняти будь-які дії із спірним будинком, який є її єдиним житлом та її неповнолітніх дітей, вони втратили право повноцінно ним користуватись.

З наведених підстав просить заяву про скасування заходів забезпечення позову задовольнити та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Костопільського районного суду від 19 грудня 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року №9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову лише в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Однак, будь-яких доводів про те, що потреба в забезпеченні позову з будь-яких причин відпала, або змінилися обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову, як в заяві про скасування заходів забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі заявником не зазначено.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди із незаконним, на думку відповідача, застосуванням судом заходів забезпечення позову та можуть бути мотивами для оскарження ухвали про забезпечення позову, яке здійснюється шляхом її апеляційного оскарження, а не підставою для скасування застосованих заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що рішення суду у спорі, у якому було вжито заходи забезпечення позову на даний час не ухвалено, спір не вирішений, обставин які б свідчили про відсутність потреби у забезпеченні позову не встановлено, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову.

За наведеного, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.