Справа № 143/1310/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Бойка А. В.,

з участю секретаря Шуваріної В. А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Погребище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

Встановив:

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.04.2008 між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до умов вказаного договору, позивачеві відповідачем передано у власність Ѕ частку незавершеного будівництва готовністю 75 %, позначеного на плані літ «А», що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

17.05.2008 постійно діючим третейським судом при Асоціації «Торговців нерухомістю-V» було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме Ѕ частку незавершеного будівництва готовністю 75 %, що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Присадибна земельна ділянка на якій розташований житловий будинок належить відповідачеві на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №681306 та на час укладення договору купівлі-продажу земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна не відчужувалась, а право власності на неї позивачем набуто не було.

З огляду на наведене, позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0751 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій справу просив розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 30).

Відповідач до суду не з`явився також, подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував (а.с. 31).

Враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16.04.2008 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. За цим договором продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність Ѕ частку незавершеного будівництва готовністю 75 %, позначеного на плані літ «А», що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд (а.с. 8).

17.05.2008 постійно діючим третейським судом при Асоціації «Торговців нерухомістю-V» було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та визнано за позивачем ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме Ѕ частку незавершеного будівництва готовністю 75 %, що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд (а.с.7).

Разом з тим, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №681306 земельна ділянка, площею 0,0751 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, місце розташування: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:008:0036, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (частина перша статті 120 ЗК України).

Встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.04.2008, питання щодо набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування придбаного ним нерухомого майна не вирішувалось.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі №6-253цс16, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , набувши право власності на нерухоме майно, а саме: Ѕ частку незавершеного будівництва готовністю 75 %, позначеного на плані літ «А», що знаходиться по АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд набув також права власності на земельну ділянку площею 0,0751 га, розташованої за тією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка раніше належала на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.11.2006.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 377 ЦК, ст. 120 ЗК України, суд,

Вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,0751 га, кадастровий номер :00:008:0036, цільове призначення якої є для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя