КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5077/2019 Головуючий у першій інстанції КоваленкоК.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Унікальний номер № 355/1433/18

26 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Шахової О.В., вирішуючи питання про зупинення провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 26 квітня 2007 року в розмірі 28 970,65 грн. та сплаченого судового збору.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 26.04.2007 ОСОБА_4 став клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання Правил надання банківських згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Станом на 20.08.2018 відповідач мав заборгованість 28 970,65 грн., яка складалася з наступного: 20 061 грн. 38 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, нарахована пеня - 10 772 грн. 06 коп., а також відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1355 грн. 75 штраф (процентна складова).

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року позов АТ КБ «Приват Банк» залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про зупинення апеляційного провадження, з наступних підстав.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі колегії суддів Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року (справа № 342/180/17-ц) зазначено, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Враховуючи, оскільки наведений вище правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, тому колегія суддів Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, необхідність застосування єдиної правозастосовної практики, вважаю за необхідне зупинити апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 261, 268, 383 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником ОСОБА_3 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Шахова О.В.