Справа № 487/4228/19
Провадження № 2/487/1805/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді -Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей, трьох відсотків річних за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

03.06.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 8757,16 грн., пені (неустойкі) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8757,16 грн., 3% річних за прострочення сплати аліментів в сумі 788,40 грн. та судові витрати в розмірі 3918,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.10.2016 року по справі №487/4334/16-ц, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.06.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист за даним рішенням нею було пред`явлено до Департаменту патрульної поліції за місцем роботи відповідача. Станом на момент звільнення на 01.06.2017 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 складала 5426,04 грн. Оскільки відповідач знав та усвідомлював про існування рішення суду та обов`язок сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, однак добровільно не виконував свого зобов`язання, то за період з 01.06.2017 року та до 15.09.2017 року з нього слід стягнути заборгованість по аліментам з розрахунку 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, у розмірі 3331,12 грн.

З урахуванням чого, станом на 15.09.2017 року загальний розмір заборгованості по сплаті ОСОБА_2 аліментів складає 8757,16 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.09.2017 року по справі №487/3149/17, було змінено раніше визначений розмір аліментів, та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в сумі 1750,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. 15 вересня 2017 року державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було повернуто даний виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Враховуючи, що відповідачу було відомо про рішення суду і обов`язок сплати аліментів, та свідомо ухилявся від свого обов`язку, з нього підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів, пеня та 3% відсотки річних за прострочення сплати аліментів за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/4334/169-ц.

До судового засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином.

Суд, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.03.2017 року (справа №487/6174/16-ц).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2016 року по справі №487/4334/16-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.06.2016 року і до повноліття дітей.

Виконавчий лист №487/4334/16-ц було пред`явлено за заявою позивача безпосередньо за місцем роботи боржника Департамент патрульної поліції. З Довідки Департаменту патрульної поліції про доходи №1214 від 17.07.2019 року вбачається, що з грудня 2016 року з заробітної плати відповідача на користь позивача здійснювалося перерахування аліментів та частково здійснювалося погашення заборгованості по аліментам, а станом на момент звільнення відповідача, 31 травня 2017 року, заборгованість склала 5426,04 грн.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.09.2017 року по справі №487/3149/17, провадження №2/487/1769/17, змінено розмір аліментів, призначених рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.10.2016 року, стягнувши з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1750,00 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітей повноліття. Рішення набрало законної сили 15.09.2017 року.

15.09.2017 року головним державним виконавцем Інгульського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу №2/487/1769/17 стягувачу без прийняття до виконання.

Враховуючи вищенаведені обставини, при вирішення заявленої вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментіву розмірі 8757,16 грн., суд виходить з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. У разі наявності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів або заперечення її розміру боржником стягувач має право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання.

Виходячи зі змісту ч.4 ст. 187 СК України, особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу. На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві.

При звільненні працівника утримання аліментів із його заробітної плати припиняється, бухгалтерія повідомляє про це отримувача аліментів і повертає виконавчий лист.

Статтею 71 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини дев`ятої якої,суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

З огляду на те, що стягнення аліментів за виконавчим листом №487/4334/16-ц здійснювалося в добровільному порядку за місцем роботи ОСОБА_2 .. В подальшому, при виникненні заборгованості, позивач не реалізувала своє право на пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання. За такого, суд приходить до висновків про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по аліментам.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, суд виходив з наступного.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконане або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Як роз`яснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р., передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Згідно з Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у Постанові від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц, правило про стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Таким чином, нарахування неустойки (пені) необхідно проводити за період червень 2016 року листопад 2016 року, станом на 31 травня 2019 року, в межах заявлених позовних вимог, з наступних розрахунків:

за червень 2016 року: 2204,39 грн. х 1% х 1094 дн. = 24116.03 грн.

за липень 2016 року: 2204,39 грн. х 1% х 1064 дн. = 23454.71 грн.

за серпень 2016 року: 2204,39 грн. х 1% х 1033 дн. = 22771.35 грн.

за вересень 2016 року: 2204,39 грн. х 1% х 1002 дн. = 22087.99 грн.

за жовтень 2016 року: 2204,39 грн. х 1% х 972 дн. = 21426.67 грн.

за листопад 2016 року: 1723,10 грн. х 1% х 941 дн. = 16214.37 грн.

Розмір пені за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань по сплаті аліментів становить 130071.12 грн.

Однак враховуючи положення ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня у розмірі 5426,04 грн. (100% розміру заборгованості по аліментам визначеної відповідно до довідки про доходи Департаменту патрульної поліції №1214 від 17.07.2018 року). Суд не приймає посилання позивача на те, що сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 8757,16 грн., оскільки власний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Доводи позивача про стягнення з відповідача на її корить 3% річних за прострочення сплати аліментів в порядку застосування ст.. 625 ЦК України не заслуговують уваги, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України, а саме ст. 196 СК Україна та містять в собі спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів. На дані правовідносини положення ст. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання не поширюються. Вказаний висновок було зроблено Верховним Судом (Постанова від 19.09.2019 року по справі №235/4359/16-ц).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікованим фахівцем; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Договору №ПД-21 про надання правничої допомоги укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 22.04.2019 року; детального опису робіт (наданих послуг) виконаних ОСОБА_5 від 22.04.2019 року, квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 22.04.2019 року, ОСОБА_1 адвокату Фігель Л.І. було сплачено 3150,00 грн.

Заявлений розмір судових витрат які позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суд вважає не обґрунтованим та не співмірним зі складністю справи.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаних адвокатом робіт було включено послуги, які є не обґрунтованими стосовно необхідності їх надання з огляду на обставини справи, зокрема в частині необхідності надання таких послуг, як зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи 1 год. вартістю 350,00 грн., правовий аналіз наданих клієнтом документів 2 год. вартістю 700,00 грн. та складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат в сумі 175,00 грн.

Щодо вартості оплати послуг з подання позовної заяви до суду в сумі 175,00 грн. то суд вважає їх значно завищеною.

Таким чином, враховуючи розмір виконаних адвокатом робіт по наданню позивачу правничої допомоги, складність справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значення справи для сторони, суд вважає, що на користь відповідача з позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1820,00 грн., що узгоджується з детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Фігель Л.І.

Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 282, 352, 354, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 5426,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1820,000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 05.12.2019 року

ОСОБА_6 ОСОБА_7