Номер провадження: 22-ц/813/1083/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О.Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2017 року у складі судді Нікітіної С.Й.,

встановив:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти у сумі 70020 грн. за проведену реконструкцію житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський р-н, с. Усатове, пров. Прикордонний, буд. 8.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, з 2002 року разом з нею постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку, який належить на праві власності ОСОБА_3, мешкав та користувався майном за згодою відповідача.

За згодою ОСОБА_3, яка є донькою ОСОБА_4, позивач здійснив капітальний ремонт та реконструкцію будинку. Однак, після смерті дружини ОСОБА_2 був виселений зі спірного житла, без виплати компенсації за проведений капітальний ремонт та будівельні матеріали.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2017 рокупозов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 70020 грн. за проведену реконструкцію житлового будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Усатове, пров. Прикордонний № 8. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими та застосував до спірних правовідносин положення ст. ст. 22, 390, 1214 ЦК України.

Вказане рішення суду після його перегляду судом першої інстанції оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_2 у задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що правових підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було, оскільки згоди ОСОБА_2 на виконання ремонтних робіт у будинку, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, вона не надавала. Крім того, апелянт ставить під сумнів висновок експерта ОСОБА_5 №25-03/16 від 25.03.2016 року, посилаючись на відсутність у експерта повноважень проводити експертизи з 2012 року.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Сторони в судове засідання не зявилися. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, повідомлених належним чином про дату, час і місце розгляду справи, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

Справа розглянута апеляційним судом на підставі ч. 2 ст. 247 та ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом правильно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 22.08.1997 року перебував у шлюбі із ОСОБА_4 З 2002 року по січень 2013 рік ОСОБА_2 разом з дружиною проживав у житловому будинку з надвірними спорудами, розташованому за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Усатове, пров. Прикордонний №8, який належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2002 року.

Згідно технічної документації спірного будинку вбачається, що вказаний житловий будинок складався: з коридору т. п. «1» площею 4,1 кв.м., кладової т. п. «2» - 12,2 кв.м., кладової т.п. «3» площею 13,3 кв.м.; котельні т. п. «4» - 3,4 кв.м., туалету т. п. «5» 1,5 кв.м., кладової т. п. «6» площею 2,8 кв.м., тамбуру т. п. «7» площею 2,0 кв.м., прихожої т. п. «8» - 14,5 кв.м., № кімнати «9» житловою площею 15,1 кв.м.; № кімнати т. п. «10» житлова площею 8,1 кв.м.; ванної т. п. «11» площею 5,7 кв.м., туалету т. п. «12» площею 1,4 кв.м., прихожої т. п. «13» - 13,2 кв.м. кухні т. п. «14» площею 10,8 кв.м.; по другому поверху: коридору т. п. «15» площею 7,9 кв.м. № кімнати т. п. «16» житлове площею 20,6 кв.м., № кімнати т. п. «17» житлове площею 18,4 кв.м., веранди т. п. «18» площею 26,5 кв.м., та надвірних споруд: сарай літ. «Б», сарай літ. «Г», гаражу літ. «В».

Позивач за власні кошти провів капітальний ремонт в цілому, та у господарських спорудах, а також часткову реконструкцію спірного будинку, що підтверджується висновком будівельно-технічного дослідження житлового будинку за адресою: с. Усатове, пров. Прикордонний, 8 №25-03/16 від 25.03.2016 року.

Під час капітального ремонту та реконструкції були проведені наступні роботи: капітальний ремонт житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, пров. Прикордонний, буд. 8, демонтаж перегородки в приміщенні кухні (т.п. «1-2»), замурування двох дверних прорізів (т.п. «1-2»), демонтаж підвіконної частини в приміщенні тамбуру (т.п. «1-7»), встановлення дверного прорізу в приміщенні тамбуру (т.п. «1-7») та в приміщенні передпокою (т.п. «1-13»).

Також з висновку №25-03/16 будівельно-технічного дослідження житлового будинку за адресою: с. Усатове, пров. Прикордонний, 8, від 25.03.2016 року вбачається, що вартість будівельно-монтажних робіт (з урахуванням індексів зміни вартості будівельно-монтажних робіт), використаних будівельних матеріалів і експлуатації машин і механізмів станом на 1 січня 2008 року відповідно зведеному кошторисному розрахунку складає 70020 грн. Вартість житлового будинку за адресою: с. Усатове, пров. Прикордонний, 8 після проведеної реконструкції збільшилась на 5546 у.о. (15% від його ринкової вартості).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 липня 2016 року в позові ОСОБА_2 у визнання договору купівлі-продажу та визнання права власності відмовлено (а.с.51-54). Як встановлено вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 не перешкоджала у проживанні позивача у спірному будинку, управлінні майном, будь-яких зауважень щодо проведеного ремонту та реконструкції не заявляла, витрати не несла.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо проведення реконструкції будинку ОСОБА_3 без її згоди є безпідставними та недоведеними.

Згідно висновку №25-03/16 будівельно-технічного дослідження житлового будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, пров. Прикордонний №8 від 25.03.2016 року вартість будівельно-монтажних робіт (з урахуванням індексів зміни вартості будівельно-монтажних робіт), використаних будівельних матеріалів і експлуатації машин і механізмів станом на 1 січня 2008 року відповідно зведеному кошторисному розрахунку складає 70020 грн. (а.с.11-20)

Незгода апелянта з експертним висновком №25-03/16 від 25.03.2016 року (а.с.11-50), яким встановлено, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова сума 70020 грн., щодо відсутності права експерта ОСОБА_5 проводити експертизи з 2012 року, апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки докази, на які посилається апелянт в скарзі, а саме копію картки атестованого судового експерта ОСОБА_3 до суду не надала.

Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги, на експертному висновку №25-03/16 від 25.03.2016 року міститься відбиток печатки експерта та ПП «Проект», .

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, що є загальнодоступною інформацією, вбачається, що ПП «Проект», , було зареєстроване у березні 2003 року, засновником його є ОСОБА_5 підприємство в стані ліквідації не перебуває.

Доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, апелянтом до суду не надано. Не погодившись з наявним в матеріалах справи висновком експерта, відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення у справі експертизи.

При цьому, докази та інші обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_6