621/723/17
РІШЕННЯ
іменем України

14 березня 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.
з участю секретаря Горобець Н.М.
за участю: позивача, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1,
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
відповідача, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя
07.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
На обгрунтування посилається, що в період зареєстрованого шлюбу з 23.07.2011 по 11.10.2016 вони за власні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Договір купівлі-продажі нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 19.12.2013 року. Покупцем спірної квартири зазаначено відповідача ОСОБА_3
Вказана квартира зареєстрована на праві власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 3936246 від 19.12.2013 року за ОСОБА_3
Вважаючи себе єдиним титульним власником відповідач не визнає за позивачем режиму спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру та чинить першкоди у користуванні нею у спосіб унеможливлення доступу до спірної квартири через заміну замка у вхідних дверях.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.04.2017 провадження у справі відкрито.
Відповідач до початку розгляду справи по суті пред'явила зустрічний позов, в якому зазначила, що до обсягу спільно набутого майна у шлюбі слід віднести і легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1), дата реєстрації 28.03.2014 року; та автомобільний причіп ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2), дата реєстрації 21.03.2015 року.
Крім того, ОСОБА_3 не погодилася із визначеною вартістю спірної квартири у розмірі 320687,00 грн., оскільки її придбання відбулося за 149280 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 19.12.2013.
ОСОБА_3 просить здійснити поділ спільного майна подружжя таким чином:
- виділити їй, ОСОБА_3, у власність житлову квартиру АДРЕСА_1, вартістю 149 280, 00 грн.
- ОСОБА_1 - легковий автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1), вартістю 166950,00 грн. та автомобільний причіп ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2), вартістю 26 000,00 грн.
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 21 835,00 грн. в якості грошової компенсації різниці вартості розподіленого між ними майна.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2017 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2017 відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про залучення до участі у справі третьої особи Служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.05.2017 заяву про забезпечення зустрічного позову задоволено частково. Заборонено ОСОБА_1 відчуження автомобіля Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1) та причепа ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2). В іншій частині зави відмовлено.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.05.2017 клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника позивача ОСОБА_2Г задоволено. Призначено судову автотоварознавчу та будівельно-оціночну експертизу. Провадження по справі зупинено до одержання висновку експертизи.
27.02.2018 на адресу суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 9511 від 15.01.018 Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. ОСОБА_6.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.03.2018 провадження у справі поновлено.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.06.2018 розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.
27.06.2018 від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що відповідачкою не заперечується факт придбання спірної квартири у період шлюбу з ОСОБА_1 та факт її проживання в квартирі разом з малолітніми дітьми.
ОСОБА_3 заперечується те, що спірну квартиру було придбано за спільні кошти, не погоджується із визначеним позивачем розміром частки у праві власності на спірну квартиру, вважає, що така частка повинна бути меншою. Відповідач за первісним позовом не погоджується із обсягом майна, що підлягає поділу та про яке зазначив позивач у позові, не згодна із визначеною вартістю квартири у розмірі 320687,00 грн., а висновок судової оціночно-будівельної експертизи від 29.11.2017 вважає неповним та таким, що суперечить наявним матеріалам справи.
Зазначає про те, що у серпні 2011 року її мати ОСОБА_7 за договором позики отримала від ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 6000 доларів США з метою купівлі квартири для дочки.
Крім того, на депозитному рахунку, відкритому в ПАТ "Мегабанк" на її ім"я, були розміщені грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, які також були витрачені на придбання квартири.
Крім того, вказала, що ОСОБА_1 не оплачує житлово-комунальних послуг, сплачує аліменти, яких не вистачає на належне утримання двох малолітніх дітей.
Враховуючи незначну різницю, згідно висновків експертів, у вартості частки позивача у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру та вартості спірних транспортних засобів, просить визнати за нею право власності на квартиру, а ОСОБА_1 залишити у власності автомобіль та автомобільний причіп.
06.07.2018 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що квартира була придбана виключно за спільні сімейні кошти, позиція відповідача є надуманою та не відповідає дійсності.
На момент реєстрації шлюбу з відповідачем мав заощадження, а саме 5000 доларів США від продажу квартири в м. Кривий Ріг, працюючи з 2007 року на Зміївській ТЕС отримував стабільно високу заробітну плату, частину якої заощаджував та накопичував.
14.09.2011 вони придбали однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, вул. Лермонтова, 16/37»а», вартістю 94 000 гр.
Договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_9 14.09.2011 року, реєстр № 2028, що вбачається з довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації» № 2055 від 04.07.2018 року.
Оскільки довіряв відповідачці ОСОБА_3, то не заперечував проти того, щоб стороною в договорі купівлі - продажу квартири виступала ОСОБА_3 Крім того, розумів, що має рівні з відповідачкою ОСОБА_3 права на володіння, користування і розпорядження житлом, придбаним у період шлюбу.
03.02.2012 народилися діти: син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1; дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.
З народженням дітей придбана квартира стала малою, а тому виникло питання про збільшення житлової площі. 3 цього часу стали планувати продаж однокімнатної квартири та збирати грошові кошти для придбання квартири більшої площі.
Відповідач ОСОБА_3 у цей період не працювала, оскільки здійснювала догляд за дітьми, у зв"язку з чим перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації Харківської області та отримувала щомісячну державну допомогу при народженні дітей, яку в цілому витрачали на потреби малюків.
Загальна сума матеріальної допомоги на двох дітей за період з 03.04.2012 року по 10.02.2016 року склала 88 592 гр. 46 коп.
В цей час він продовжував працювати на Змііївській ТЕС ПАТ «Центренерго», де стабільно отримував заробітну плату.
Таким чином, на момент купівлі квартири, вони як сім"я мали власні кошти на придбання житла, що вказує про те, що спірна квартира є об"єктом права спільної сумісної власності.
Крім того, зазначає про те, що йому не відомо про факт отримання матір"ю дружини ОСОБА_7 позики у серпні 2011 року, так само як і те, що грошові кошти, які були на депозитному рахунку, відкритому на ім"я колишньої дружини, були витрачені особисто нею ще до реєстрації шлюбу.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.10.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та обставини, викладені у відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_3
Відповідач ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги просила задовольнити.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав про те, що здійснював ремонт у квартирі за власні кошти.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала про те, що дійсно позичала кошти ОСОБА_7 на придбання квартири її дочці.
ОСОБА_7, яка була допитані у якості свідка, показала про те, що у 2011 році позичала кошти у ОСОБА_8 для придбання квартири дочці ОСОБА_13.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного.
У період з 23.07.2011 до 11.10.2016 ОСОБА_1Г та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11.10.2016 (а.с. 10)
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8, 9)
З довідки № 1897 від 29.05.2018 вбачається, що ОСОБА_3 знаичться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею зареєстровані та мешкають діти: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 163)
З акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей ОСОБА_14, вбачається, що для проживання дітей в квартирі створені належні умови (а.с. 164)
З довідок № № 5, 6 від 05.05.2017 вбачається, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно відвідують колектив спортивного бального танцю "Віват" в КП КЗ "ОСОБА_15 культури" з вересня 2016 і по теперішній час (а.с. 171, 172)
У період шлюбу було придбано квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири, посвідченого 19.12.2013 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області (а.с. 45-47)
Згідно довідки № 11 від 21.03.2016 за адресою: АДРЕСА_4, значаться зареєстрованими: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_11, та ОСОБА_10 (а.с. 14)
Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС України, на ім"я ОСОБА_1 зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, (д.н.з. НОМЕР_1) та причеп ПВА-1 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2) (а.с. 48)
Вирішуючи наявний між учасниками справи спір, суд виходить з такого.
Положеннями ст.129 Конституції України, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Сторонами не заперечувалось, що спірна квартира придбана під час шлюбу. Позивач зареєстрований в даній квартирі по цей час.
Питання поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя регулюється ст. 372 ЦК України та ст. 69, 70, 71 СК України.
Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За правилами статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частина друга статті 372 ЦК України та частина 1 статті 70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності.
Дана презумпція може бути спростована домовленістю (договором) між співвласниками, законом або рішенням суду.
В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399 цс17 звертається увага на підстави отримання статусу майна як спільної сумісної власності. Зокрема вказується, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
На спростування презумпції спільної сумісної власності майна подружжя ОСОБА_3 посилалася на те, що у 2011 році її матері ОСОБА_8 позичила грошові кошти у розмірі 6000 доларів США, крім того, на її особистому банківському рахунку були грошові кошти у розмпірі 4000 доларів США, завдяки чому у 2011 році придбала квартиру АДРЕСА_5. Після продажу даної квартири, у вересні 2013 року, нею була придбана інша квартира, яка є предметом розгляду даної справи (а.с. 165-167)
Доводи відповідача ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження наступними доказами.
Відповідно до даних довідки КП "Зміївське БТІ" від 04.07.2018 за № 2055, згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІ"АДРЕСА_6 в житловому будинку № 16 по вул. Лермонтова в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області, належала в цілому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області 14.09.2011 р. № 2028. Зазаначена квартира продана приватній особі на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_16 26.09.2013 р-р №2489 (а.с. 189)
Згідно розписки, складеної 12.05.2017 ОСОБА_8, вбачається, що вона у серпні 2011 року передала ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 6000 доларів США для придбання квартири дочці ОСОБА_13 (а.с. 165)
Крім того, зазначене підтверджується показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1662цс17 від 18.10.2017р.
В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399 цс17 звертається увага на підстави отримання статусу майна як спільної сумісної власності. Зокрема вказується, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду Українивід 07 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16.
Позивачем ОСОБА_1 надано довідки про його заробітну плату, з яких вбачається, що у період з серпня 2011 по грудень 2013 його заробітна плата складає 166350,38 грн (а.с. 186, 187)
У той же час вбачається, що квартира АДРЕСА_3 придбана за 149280 грн, які продавець отримала від покупця (п. 5 Договору)
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Втручання у право власності може бути виправдним згідно з ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982 р. в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 р. в справі «ОСОБА_4 та інші проти Сполученого Королівства), якщо воно здійснено: 1) з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); 2) на підставі закону; 3) з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, обставини, про які зазначали свідки, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи, що відповідач довела, що спірна квартира є її особистою власністю, придбаною її матір'ю за власні кошти та кошти, надані за договором позики, відповідач спростувала презумпцію рівності часток подружжя при поділі майна, встановленої частиною другою статті 372 ЦК України та частиною 1 статті 70 СК України.
У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
Інші доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, не спростовують встановлених висновків суду та не є юридично визначальними.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_7, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. 13) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання права спільної сумісної власності власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_7, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. 13) про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.
Визнати квартиру АДРЕСА_1, особистою приватною власністю ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) в цілому, як на об'єкт неподільної речі.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_7, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. 13) право власності на автомобіль CHEVROLET AVEO, 2006 року випуску (д.н.з. НОМЕР_1), дата реєстрації 28.03.2014 року; та автомобільний причіп ПВА-1, 2015 року випуску (д.н.з. НОМЕР_2), дата реєстрації 21.03.2015 року, в цілому, як на об'єкт неподільної речі.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3, місце реєстрації: АДРЕСА_7, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. 13) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) судові витрати у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 24 березня 2019 року.
Суддя: