Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 178/922/15-ц

провадження № 61-25115св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, відповідач - Жовтнева сільська рада Криничанського району Дніпропетровської області, треті особи: Реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагентства у Криничанському районі Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорна Оксана Василівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року у складі судді Берелет В. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Жовтневої сільської ради Криничанскього району Дніпропетровської області, треті особи: Реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - РС Криничанського РУЮ у Дніпропетровській області), відділ Держземагентства у Криничанському районі Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорна О. В. (далі - приватний нотаріус Криничанського РНО Дніпропетровської області), про визнання довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що 01 березня 2014 року помер чоловік позивача (ОСОБА_3), після смерті якого залишилося спадкове майно - земельна ділянка площею 53,2 га, розташована на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Так, 10 грудня 1992 року на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневої сільської Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 37 ОСОБА_3 надано у довічне успадковуване володіння 53,2 га землі у межах згідно з планом землеволодіння для створення селянського (фермерського) господарства. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за НОМЕР_1.

18 січня 1993 року ОСОБА_3 засновано селянське (фермерське) господарство «Іванково», яке використовує надану земельну ділянку у своїй господарській діяльності.

Позивач зазначає, що вона як спадкоємець після смерті ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Криничанського РНО Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом - вищевказаної земельної ділянки, однак постановою від 04 грудня 2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі такого свідоцтва документів (державного акта на право власності на земельну ділянку).

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати за нею право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою площею 53,2 га, призначеною для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою розміром 53,2 га землі згідно з державним актом на право довічного успадкованого володіння землею, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневої сільської Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 37, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за НОМЕР_1, розташованої на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, що залишилася після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після смерті її чоловіка ОСОБА_3, тому відповідно до положень статей 1258, 1261 ЦК України має право на довічне спадкове володіння і користування земельною ділянкою площею 53,2 га, право володіння якою належало її чоловіку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивач ставить питання про визнання права на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою, яка була надана для ведення фермерського господарства, враховуючи встановлені конкретні обставини справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перший заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством України не передбачено можливості набуття права довічного успадковуваного землеволодіння, посвідченого державним актом, у тому числі в порядку спадкування за особою, яка набула таке право у період з 15 березня 1991 року до 13 березня 1992 року. За життя ОСОБА_3 своє право довічного успадкованого володіння землею не переоформив на право власності або користування, тому з його смертю таке право на землю припинилося. Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування (довічного спадкового володіння) земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_3 згідно з державним актом на право довічного успадкованого володіння землею, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневої сільської ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 04 грудня 1992 року № 37, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за НОМЕР_1, надано у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 53,2 га в межах згідно з планом для створення селянського (фермерського) господарства.

ОСОБА_3 відповідно до статуту селянського (фермерського) господарства «Іванково» був його засновником, а головою - ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1979 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Жовтневої сільської Ради від 04 квітня 2014 року ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1. Разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини проживали дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_4

Відповідно до пункту 8.1 розділу 8 статуту селянського (фермерського) господарства «Іванково» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) може входити також право користування землею.

ОСОБА_1 заявами від 04 липня 2014 року та від 04 грудня 2014 року звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3, в яких вказувала, що на день смерті у спадкодавця залишився державний акт на право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою площею 53,2 га для створення селянського (фермерського) господарства.

Суди встановили, що ОСОБА_1, яка є головою селянського (фермерського) господарства «Іванково», також є спадкоємицею та прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 - колишнього засновника цього селянського (фермерського) господарства.

Постановою приватного нотаріуса Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорною О. В. від 04 грудня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 53,2 га, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі такого свідоцтва документів (державного акта на право власності на земельну ділянку).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою площею 53,2 га, призначеною для фермерського господарства, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Задовольняючи позов, суди послалися на пункт 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі».

У статті 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини другої статті 92 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам і фермерським господарствам не передбачена.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 131 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Склад спадщини визначений статтею 1218 ЦК України. Так, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Разом з тим, ОСОБА_1 просила у порядку спадкування визнати за нею право на довічне спадкове володіння та користування земельною ділянкою площею 53,2 га, призначеною для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Згідно з частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Пунктом 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України.

Отже, аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15.

З урахуванням зазначеного суди дійшли помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки чинним законодавством України не передбачено такого права на земельну ділянку, як довічне успадковане володіння, і таке право не може входити до складу спадщини і не може бути успадковано.

Разом з тим, суди не врахували, що положення пункту 8 постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 травня 1992 року, стосуються лише спадкодавця, який отримав право на довічне успадковуване володіння спірною земельною ділянкою, володів земельною ділянкою, однак матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 скористався правом на оформлення права власності або землекористування на спірну земельну ділянку у відповідності та порядку, визначеному нормами ЗК України (який набрав чинності 01 січня 2002 року).

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 з огляду на те, що право користування земельною ділянкою площею 53,2 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, виникло у ОСОБА_3 на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, тому право користування цією земельною ділянкою в силу вищевказаних норм матеріального права не входить до складу спадщини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Жовтневої сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, треті особи: Реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, відділ Держземагентства у Криничанському районі Дніпропетровської області, приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Чорна Оксана Василівна, про визнання довічного спадкового володіння земельною ділянкою в порядку спадкування, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська