ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3301/19 Справа № 185/6224/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Павлоградської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Павлоградська місцева прокуратура Дніпропетровської області, перша Павлоградська нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, Павлоградської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Павлоградська місцева прокуратура Дніпропетровської області, перша Павлоградська нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що квартира АДРЕСА_5 належала ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Вказані особи померли. Останнім помер ОСОБА_6 Він був батьком ОСОБА_3 Остання є спадкоємицею першої черги та має право на обов'язкову долю, як неповнолітня особа. Померлий квартиру заповів відповідачу, який відмовляється добровільно передати ОСОБА_3 право власності на належну частину спадщини. Представник позивача змінювала позовні вимоги. Просила визнати заповіт на ім'я відповідача недійсним та право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. в цілому. В подальшому позовні вимоги змінились, так позивачка просила суд визнати заповіт частково недійсним та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.(а.с. 169, т. 2).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 суд першої інстанції правильно виходив з того, що малолітня ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України, та має успадкувати Ѕ частину спірної квартири. Однак, разом з тим, суд першої інстанції не розглянув усіх позовних вимог позивачки, не зазначив в резолютивній частині рішення висновку щодо вимог про визнання заповіту частково недійсним та не вирішив питання розподілу судових витрат.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4. належала ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності виданого Павлоградським житвідділом від 28.07.1998 року. Вказане підтверджено копією довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації».(а.с.8).

24.07.2007 року помер ОСОБА_5, після смерті якого, його батько ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину у вигляді права власності на частку належної померлому квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4., оскільки проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі, проте юридично оформити право власності не встиг.

20.01.2013 року помер ОСОБА_4, після смерті якого, його син ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину у вигляді права власності на частку належної померлому квартири та частку успадкованої квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4., оскільки проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується копією довідки про склад сім'ї.(а.с.18).

16.07.2013 року ОСОБА_6 подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4.(а.с.74), однак свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 не отримав.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_6, що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини.(а.с.7).

09.08.2013 року ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_1, відповідачу по справі.(а.с.70).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1(а.с. 3). Після його смерті залишилася спадщина у вигляді спірної квартири.

24 грудня 2013 року, тобто у визначений законом шестимісячний строк, ОСОБА_2 діючи в інтересах ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6.(а.с. 61,т. 1).

30 квітня 2014 року нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори було надано ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_3, відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру та запропоновано звернутися до суду з цього питання.(а.с. 76).

Таким чином, спадкоємцями померлого ОСОБА_6 стали: ОСОБА_1 за заповітом та дочка померлого ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги.

Заповіт ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_1 є чинним, в судовому порядку визнаний недійсним не був та в цілому сторонами не оспорюється.

ОСОБА_3 є дочкою померлого ОСОБА_6 і спадкоємцем першої черги. Вона є єдиним спадкоємцем за законом і після його смерті мала б успадкувати спірну квартиру в цілому.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час смерті ОСОБА_6 мала повних 5 років і була малолітньою особою.

Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Отже, малолітня ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у спадщині, згідно ст. 1241 ЦК України, та має успадкувати Ѕ частину спірної квартири.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги закону, апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове, про часткове задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 про визнання заповіту частково недійсним, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки заповіт є чинним, в судовому порядку не визнаний недійсним, доказів його недійсності суду не надано.

Більш того, вимога про визнання частково заповіту недійсним ґрунтується на тому, що дочка померлого має право на обов'язкову частку у спадщині, право на яку, закріплено законом, а саме ст. 1241 ЦК України, яка також передбачає наявність заповіту на іншу особу. Таким чином, наявність дійсного заповіту не перешкоджає ОСОБА_3 у реалізації її права на обов'язкову частку у спадщині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не було доведено факту родинних зв'язків між померлим ОСОБА_6 та його донькою ОСОБА_3, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт батьківства підтверджений свідоцтвом про народження серії І-КИ №459243, який наявний в матеріалах справи. Більш того, жодних сумнівів щодо свого батьківства відносно доньки ОСОБА_3 спадкодавець за життя не заявляв та з позовом до суду про оспорювання батьківства не звертався.

Посилання апеляційної скарги на покази свідків про те, що ОСОБА_6 ніколи не розповідав та не згадував, що у нього є донька, як на підставу відсутності родинних зв'язків з ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки лише такі покази свідків не свідчать та не можуть бути доказом відсутності у спадкодавця доньки.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 при подачі позову була звільнена від сплати судового збору за законом, а позовні вимоги вирішено задовольнити частково, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Павлоградської міської ради, треті особи: Служба у справах дітей Павлоградської міської ради, Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, Павлоградська місцева прокуратура Дніпропетровської області, перша Павлоградська нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко