Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/1011/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.03.2019смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Вадовської А.В.,

за участю секретарів: Кравець Л.В., Маковецької Л.А.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства Колос про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 05.05.2015 р. до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006 р.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СФГ Колос про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 05.05.2015 р. до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006 р.

Позов мотивований тим, що 01.03.2016 р. померла його дружина ОСОБА_5.

Після її смерті залишилася земельна ділянка розміром 5,7921 га, розташована в межах Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Указану земельну ділянку після смерті дружини успадкував позивач, оформивши належним чином усі спадкові права у нотаріальній конторі та зареєструвавши право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку.

22.11.2006 р. між ОСОБА_6 Климентієм Івановичем (батьком дружини позивача) та СФГ «Колос» укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований 01.10.2007 р. у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Відповідно до п.3.8 договору оренди земельної ділянки перехід права власності на земельну ділянку до другої особи не є підставою для розірвання договору оренди.

Після смерті ОСОБА_6 право власності у порядку спадкування перейшло до його дочки ОСОБА_5, яка 09.04.2012 р. отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Строк дії даного договору оренди земельної ділянки закінчився.

05.05.2015 р. між ОСОБА_5 та СФГ «Колос» укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006 р. строком на 15 років.

Позивач наполягає, що дану додаткову угоду його дружина ОСОБА_5 не підписувала, в звязку з тим, що з 2012 року хворіла, неодноразово переносила інсульт, була інвалідом першої групи.

Для вирішення питання про підроблення підпису на додатковій угоді позивач звертався до Доманівського відділу поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області.

При проведенні досудового розслідування було призначено судово-почеркознавчу експертизу, за результатами якої було встановлено, що підпис на додатковій угоді та акті прийому-передачі земельної ділянки виконаний не ОСОБА_5

З зазначеного позивач робить висновок про сфальсифікованість додаткової угоди та незаконність користування відповідачем його земельною ділянкою, що порушує права позивача як власника, а саме право на розпорядження своєю власністю.

Посилаючись на порушення при укладенні додаткової угоди положень ст.16 Закону України "Про оренду землі", п.3 ст.203 ЦК України, а саме відсутність при підписанні угоди внутрішньої волі дружини, тобто її волевиявлення, позивач ОСОБА_1 просить визнати додаткову угоду №1 від 05.05.2015 р., укладену між СФГ «Колос» та ОСОБА_5 до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006 р., укладену між СФГ «Колос» та ОСОБА_5, недійсною.

Представником відповідача СФГ "Колос" ОСОБА_4 на позов подані заперечення (по суті відзив на позов), в яких відповідач повністю не визнав позовні вимоги, посилаючись на їх безпідставність. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7 посилалася на те, що 05 травня 2015 р. ОСОБА_5 у супроводі своєї сестри ОСОБА_8 та чоловіка сестри прибули до СФГ "Колос", де ОСОБА_5 і підписала додаткову угоду. Додаткова угода, укладена 05.05.2015 р. між ОСОБА_5 і відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства. Перед її укладенням ОСОБА_5 хворіла та зверталася до СФГ "Колос" з приводу надання їй матеріальної допомоги для придбання медикаментів, засобів гігієни, збалансованого харчування.

ОСОБА_7 звертала увагу на некоректність посилань позивача щодо того, що ОСОБА_5 фізично не могла підписати угоду, оскільки вона 8 квітня 2015 р. підписувала заповіт, який був нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області, що підтверджує можливість ОСОБА_5 підписувати документи.

Також ОСОБА_7 у запереченнях посилалася на неналежність як доказу висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ №473 від 12.09.2017 р. В обґрунтування посилалася на те, що вказаний висновок виконаний з порушенням Інструкції про призначення та проведення судових та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, а саме: експерту надані були зразки з підписами, виконаними ОСОБА_5, коли остання була фізично здорова, прибутково-касові ордери датовані 2006 р., тобто задовго до підписання угоди. Крім того, достовірних даних про те, що надані на дослідження зразки підписані саме ОСОБА_5 немає. При підписанні додаткової угоди ОСОБА_5 мала проблеми з руховою активністю, підписувала її, сидячи в автомобілі, що при проведенні експертизи не враховувалося. Позивачеві ОСОБА_1 та слідчому Вавреняку .С. на момент призначення експертизи було відомо про існування підписаного ОСОБА_5 заповіту, проте він до матеріалів, на підставі яких проведена експертиза, включений не був та не надавався, що, на думку відповідача, викликає сумніви у достовірності висновку експерта.

Позивач ОСОБА_1 у відповіді на відзив не погодився з запереченнями відповідача, при цьому посилався на те, що, на його думку, підписаний дружиною заповіт на ім'я сестри ОСОБА_9 є сумнівним через недолучення оригіналу та не оформлення спадкових прав сестрою після смерті ОСОБА_5 Також ОСОБА_1 наполягав на допустимості висновку судово-почеркознавчої експертизи. Наполягав на тому, що його дружина не могла підписати угоду за станом здоров'я: вона з 2010 року перебувала на диспансерному обліку у Доманівській ЦРЛ, з 2014 по 2016 р. систематично оглядалася лікарем удома, з 06.03.2012 р. вона визнана особою з інвалідністю 2 групи, в подальшому проходила перекомісію. 25 лютого 2016 р. визнана особою з інвалідністю першої групи ОСОБА_10 потребувала постійного стороннього догляду, не здатна була до самообслуговування. Посилаючись на належність висновку судово-почеркознавчої експертизи, заперечував проти виклику у судове засідання свідків з боку відповідача через те, що обставини у даній справі не можуть доказуватися свідками. З урахуванням вказаного просив про задоволення позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 наполягали на задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1, крім пояснень, аналогічних викладеному у позовній заяві та відповіді на відзив, суду пояснив, що ОСОБА_5 з 2010 р. хворіла. У зв'язку з хворобою вона дуже погано самостійно пересувалася, ходила за допомогою палиці. ОСОБА_10 неодноразово намагалася вчинити суїцид шляхом повішання, готуючи для цього зашморги, проте їй у цьому вчасно перешкоджали. За кілька років до смерті дружина телефоном по кілька разів на день могла викликати працівників поліції, вказуючи на вчинення щодо неї насильства, чого насправді не було. На обліку у психіатра ОСОБА_5 не перебувала. Він неодноразово за життя її запитував з приводу землі, у відповідь вона запевняла його, що ніяких угод вона не підписувала. У квітні 2015 р. ОСОБА_5 дійсно була у своєї сестри ОСОБА_9 в Одеській області, куди її забрала ОСОБА_9 автомобілем. Станом на квітень 2015 р. ОСОБА_5 самостійно дуже погано пересувалася. Він переконаний, що дружина не підписувала додаткову угоду.

Представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнала, крім пояснень, що аналогічні викладеним у запереченнях, суду пояснила, що до СФГ "Колос" до підписання додаткової угоди неодноразово зверталися ОСОБА_5 та її чоловік з приводу надання коштів на лікування та придбання предметів гігієни. Підписання додаткової угоди відбувалося за відсутності позивача ОСОБА_1, при цьому ОСОБА_5 просила ні за яких обставин не повідомляти чоловіка про підписання угоди, оскільки він був проти її підписання. ОСОБА_7 зазначала про те, що позивач не надавав достатній догляд за хворою дружиною.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність. При цьому звертала увагу суду на суперечності у поясненнях, наданих позивачем ОСОБА_1, який стверджував, що дружина не могла самостійно без сторонньої допомоги пересуватися, при цьому неодноразово вчиняла дії, спрямовані на покінчення життя самогубством для чого в'язала зашморги. На її думку, можливість вчиняти подібного роду дії підтверджує можливість підписання ОСОБА_5 угоди. ОСОБА_3 вказувала на недопустимість наданих позивачем матеріалів досудового розслідування через відсутність дозволу на їх розголошення. Також ОСОБА_3 зазначала, що єдиним допустимим доказом непідписання додаткової угоди може бути висновок судово-почеркознавчої експертизи. Неможливість її проведення у даній справі через відсутність необхідних зразків, достовірно підписаних померлою у період максимально наближений до підписання угоди, також підтверджує, на її думку, недопустимість висновку, наданого позивачем, оскільки при її проведені використовувалися зразки, в яких не можна стверджувати про їх підписання саме ОСОБА_5

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_3, свідків позивача ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

З копії договору оренди від 22.11.2006 р. (а.с.10-11) встановлено, що 22 листопада 2006 р. між орендодавцем ОСОБА_6 та орендарем СФГ "Колос" укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,79 га, належної ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-МК №026026. Договір укладений на строк 10 років, починаючи з дати його реєстрації.

Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинений запис 01.10.2007 р. за №51.

За умовами п.3.8 Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору.

Право власності на земельну ділянку площею 5,7921 га у межах території Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті власника ОСОБА_6 07.02.2011 р. перейшло до його дочки ОСОБА_5, а після її смерті 04.03.2017 р. до її чоловіка - позивача у справі ОСОБА_1, що підтверджене копіями свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.8, 9).

05 травня 2015 р. між ОСОБА_5 та СФГ "Колос" укладена оспорювана у даній справі Додаткова угода №1 до Договору оренди земельної ділянки від 22 листопада 2006 р., зареєстрованого 01.10.2007 р. (а.с. 12-16).

Указана додаткова угода зареєстрована Реєстраційною службою Доманівського РУЮ Миколаївської області 15.06.2015 р., індексний номер 22090178, що підтверджене копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.110)

Як вбачається з даної угоди, вона підписана ОСОБА_5 та від імені СФГ "Колос" його керівником ОСОБА_13

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем у ході судового розгляду допитані свідки: сімейний лікар Доманівської ЦРЛ ОСОБА_11 та лікар-невропатолог ОСОБА_14 та досліджені письмові докази, а саме копії: висновку експерта №473 від 12.09.2017 р., виписки із медичної карти стаціонарного хворого, довідок до актів огляду медико-соціальною експертною комісією.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що з 2014 р. він обслуговував, у тому числі за місцем проживання, хвору ОСОБА_5, остання була дуже важкою хворою, неадекватною. На уточнюючі питання свідок пояснив, що ОСОБА_5 пересувалася або опираючись на палицю або тримаючись за стіну, самостійно ходити не могла; була дуже плаксивою. Вказуючи на неадекватність хворої, відповідаючи на питання, що він має при цьому на увазі, свідок пояснював, що після перенесених захворювань мова ОСОБА_5 була нерозбірливою, що, на його думку, свідчить про її неадекватність. На питання представника ОСОБА_3 ОСОБА_11 пояснював, що ОСОБА_5 у розмові на питання, що їй задавалися, відповідала по суті, але дуже нерозбірливо. Писати ОСОБА_5 не могла. Про це свідок стверджував, посилаючись на те, що, коли він призначав їй лікування, вона не могла його записати. При цьому на питання суду свідок пояснював, що хвора могла сама їсти, самостійно тримаючи в руках ложку.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_5 дійсно з 2010 р. перебувала на обліку в Доманівській ЦРЛ, періодично проходила лікування як у районній, так і обласній лікарнях. Після перенесених інсультів мова ОСОБА_5 була зміненою, але зрозуміти її можна було. З персоналом лікарні вона спілкувалася сама і медичні працівники її розуміли. Лежачою хворою ОСОБА_5 була десь за рік до смерті. До цього часу вона постійної допомоги та догляду медперсоналу, перебуваючи у відділенні не потребувала, харчувалася без сторонньої допомоги.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1, як на підставу для визнання додаткової угоди недійсною, посилається на її непідписання ОСОБА_5

Згідно ст.14 Закону України Про оренду землі договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час підписання додаткової угоди) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 цього ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про оренду землі (в редакції станом на 05.05.2015 р. - дату підписання додаткової угоди) укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Положеннями ч.3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, недодержання в момент вчинення правочину вказаного положення є підставою для визнання правочину недійсним згідно ч.1 ст.215 ЦК України.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В абзаці другому п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Зважаючи на приписи ст.218 ЦК України та зазначеного п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд не бере до уваги та не дає оцінку свідченням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14, допитаних у судовому засіданні.

Надані позивачем письмові докази не підтверджують непідписання додаткової угоди ОСОБА_5 через наступне.

На підтвердження непідписання додаткової угоди дружиною ОСОБА_1 наданий висновок судово-почеркознавчої експертизи за №473 від 12.09.2017 р., виконаний на підставі постанови слідчого Вавреняка А.С. у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000139.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частинами 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Сили докази набувають тільки у рамках призначеної судової експертизи, порядок призначення якої та процедура проведення визначаються відповідно до ЦПК України та чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ст.106 ЦПК України), зокрема Законом України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 р. № 4038-XII та Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.

У разі, коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Долучена до позовної заяви копія висновку експерта за №473 від 12.09.2017 р. не підтверджує позовні вимоги та підлягає відхиленню судом через наступне.

Відповідно до п.1 Розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне спяніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Обєктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не повязані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але повязані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як повязаними зі справою, так і не повязаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у звязку з призначенням такої експертизи.

У документі, що є підставою для проведення експертизи, орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобовязаний (зобовязана) зазначити документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи.

У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

Позивачем долучена копія постанови про призначення почеркознавчої та лінгвістичної експертизи документів за експертною спеціальністю 1.1 "Дослідження почерку і підписів", винесена слідчим СВ Доманівського ВП ОСОБА_15 від 06.06.2017 р., зі змісту якої вбачається, що для з'ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, слідчим призначена почеркознавча та лінгвістична експертиза, на вирішення якої поставлене питання: "чи виконаний підпис від імені ОСОБА_5 у додатковій угоді №1 до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006, укладеного між ОСОБА_5К та СФГ "Колос" 05.05.2015 та акті прийому-передачі земельної ділянки, - ОСОБА_5, чи іншою особою?"

Для ознайомлення експерту надані додаткова угода №1 до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006, укладеного між ОСОБА_5К та СФГ "Колос" 05.05.2015 та акт прийому-передачі земельної ділянки; вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_5 на 15 аркушах.

У порушення вищезазначених Науково-методичних рекомендацій слідчим у постанові про призначення експертизи не зазначені, які саме документи, у яких містяться вільні, умовно-вільні зразки почерку та (або) підпису особи, направлені на експертизу.

З копії висновку експерта вбачається, що на експертизу надані були 3 квитанції від 29.09.2006 р., 12 прибуткових касових ордерів.

Дослідивши описову частину висновку, суд приходить до висновку, що надані на дослідження слідчим умовно-вільні зразки почерку не вказують на достовірне виконання підписів у них ОСОБА_5

При проведенні експертизи експерт та слідчий не дотрималися положень Науково-методичних рекомендацій щодо того, що у разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорта (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

Крім цього, додаткова угода підписана у травні 2015 р., як встановлено у ході судового розгляду з 2010 р. ОСОБА_5 хворіла захворюваннями, що впливали на її рухову активність.

На експертизу надані датовані квитанції 2006 р., тобто підписані за 9 років до підписання додаткової угоди, коли ОСОБА_5 не мала виражених проблем зі здоров'ям.

На вирішення експертизи не ставилося питання можливого виконання рукописного тексту ОСОБА_5 під впливом хворобливого стану, хронічних захворювань, вікових змін тощо, хоча про стан здоров'я ОСОБА_5 було відомо на момент її підписання.

З урахуванням зазначеного, зважаючи на порушення, що допущені як при призначенні, так і при проведенні експертизи, суд відхиляє як доказ висновок експерта №473 від 12.09.2017 р.

Обов'язок доказування непідписання додаткової угоди покладений на позивача ОСОБА_1, який у судовому засіданні не заявляв клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, а тому належним доказом не довів заявлені позовні вимоги.

Заявлене відповідачем клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи у подальшому за клопотанням представників відповідача залишене без розгляду.

Надані позивачем письмові докази, а саме медичні довідки, також не доводять непідписання ОСОБА_5 додаткової угоди.

Надану виписку із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.27-28) суд відповідно до ч.4 ст.77 ЦПК України не бере до розгляду.

З цієї ж підстави суд не бере до уваги копію довідки Первомайської МСЕК №370634 від 26.02.2016 р., оскільки у ній зафіксований стан здоров'я ОСОБА_5 через 10 місяців після підписання додаткової угоди та цей стан жодним чином не вказує на неможливість підписання угоди у травні 2015 р.

З копії виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 10 ААВ №351991 (а.с.30) вбачається, що станом на дату огляду ОСОБА_5 у період з 11.03 - 26.03.2015 р. їй встановлена 2 група інвалідності за загальним захворюванням. Жодних висновків щодо необхідності стороннього догляду довідка не містить.

З копії заповіту, складеного ОСОБА_5 та нотаріально посвідченого 08.04.2015 р. (тобто за місяць до підписання угоди) секретарем Сергіївської сільської ради Саратського району Одеської області ОСОБА_16, оригінал якого досліджений у судовому засіданні, вбачається, що заповіт підписаний ОСОБА_5 Будь-яких засвідчень про підписання його сторонніми особами у відповідності до ч.4 ст.207 ЦК України заповіт не містить.

Дослідивши зазначені медичні документи, копію заповіту, суд критично оцінює свідчення позивача ОСОБА_1 у частині неможливості підписання додаткової угоди дружиною через стан здоров'я, оскільки його свідчення щодо стану здоров'я ОСОБА_5 самі по собі є суперечливими, крім того, вони суперечать зазначеним письмовим доказам.

Оцінивши кожен доказ окремо та усі докази в цілому, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства Колос про визнання недійсною додаткової угоди №1 від 05.05.2015 р. до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2006 р.

Рішення набирає чинності через 30 днів, якщо не буде оскаржене.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги у 30-денний строк безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Доманівський районний суд Миколаївської області.

Суддя : ОСОБА_17