ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» березня 2019 року

м. Харків

справа № 642/448/17-ц

провадження № 22ц/818/1912/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1, представник заявника - ОСОБА_2,

заінтересовані особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, представник заінтересованої особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року в складі судді Проценко Л.Г.,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С., заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4, яку у подальшому уточнила.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа: Харківська міська рада, про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено; виділено ОСОБА_4 приміщення в житловому будинку АДРЕСА_1 та встановлено певний порядок користування земельною ділянкою.

Зазначила, що 35/100 спірного будинку належали її вітчиму - ОСОБА_6, а 65/100 - ОСОБА_4

Вказала, що ОСОБА_6 з 1994 року перебував у шлюбі з її матір'ю - ОСОБА_7

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_6 оголошено померлим та 14 грудня 2016 року Ленінським районним у м. Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про його смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_7 та у порядку спадкової трансмісії вона прийняла спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, а саме, 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Зазначила, що 16 січня 2017 року стягувач ОСОБА_4, якому було достеменно відомо про смерть боржника ОСОБА_6, прибув до її домоволодіння спільно з державним виконавцем, яким були вчинені дії з виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою та встановлено паркан.

Вказала, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, складеним з порушенням закону, оскільки у ньому не зазначені дата народження боржника та його реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також резолютивна частина судового рішення та виконавчий лист не містять обов'язку відповідача встановити межу, поділивши земельну ділянку на частини.

Вказала, що ОСОБА_6 не мав громадянства України, проте, державний виконавець не звернувся з поданням про заборону в'їзду на територію України чи видворення за її межі, а закінчив виконавче провадження.

Зазначила, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження не була направлена поштою рекомендованим листом з повідомленням, а нібито залишена державним виконавцем у її поштовій скриньці.

Вказала, що вона повідомила державного виконавця про смерть боржника, проте, її заперечення було проігноровано, та виконавче провадження закінчено у зв'язку з виконанням рішення суду, а не у зв'язку з оголошенням боржника померлим.

Зазначила, що державний виконавець не залучив до проведення виконавчих дій експерта, який запропонував суду варіант розподілу земельної ділянки, а проведення ним виконавчих дій з встановлення порядку користування земельною ділянкою та встановлення паркану є сумнівним з технічних ознак.

Вказала, що державний виконавець Лисаков Є.С. та Ріятченко Ю.В. проникли на територію її домоволодіння та у примусовому порядку вручили письмову вимогу, після чого вона на земельній ділянці виявила постанову про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2016 року.

Просила визнати дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. протиправними та незаконними, що полягають: у відкритті виконавчого провадження ВП №53136169 та прийнятті виконавчого документа, що не містить дати народження та реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника ОСОБА_6; у проведенні виконавчих дій 16 січня 2017 року без належного повідомлення боржника ОСОБА_6, що здійснювались у його відсутності; у проведенні виконавчих дій 16 січня 2017 року після оголошення боржника ОСОБА_6 померлим; у проведенні виконавчих дій 16 січня 2017 року без залучення до участі у виконавчих діях експерта (фахівця) з проведення земельно-технічної експертизи; у особистому фізичному (своїми руками) проведенні 16 січня 2017 року виконавчих дій (спільно зі стягувачем ОСОБА_4; скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. від 15 грудня 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №53136169, як протиправну та незаконну; скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. від 19 січня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №53136169 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», як протиправну та незаконну; зобов'язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. закінчити виконавче провадження ВП №53136169 на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - оголошення боржника, громадянина ОСОБА_6, померлим; зобов'язати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С., що фізично особисто (своїми руками, спільно зі стягувачем ОСОБА_4 всупереч нормам закону провів протиправні виконавчі дії, повернути земельну ділянку домоволодіння за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 у попередній стан, що існував до 16 січня 2017 року (до моменту проведення виконавчих дій).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги скарги на дії державного виконавця. Вказала, що боржнику не надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення; не враховано, що боржник не був громадянином України, не мав реєстраційного номеру облікової картки платника податків; що виконавчі дії проводились після оголошення боржника померлим; що державним виконавцем висунуто до неї вимогу не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою стягувачу, проте, вона не була учасником виконавчого провадження; що стягувачу поновлено строк для пред'явлення виконавчого листа від 13 травня 2016 року, після чого видано ще один виконавчий лист від 29 листопада 2016 року; що посилання суду щодо того, що примусове виконання скасованого рішення суду не передбачено законом, є безпідставними, оскільки скарга подана щодо дій державного виконавця, вчинених у період, коли судове рішення було чинним; що протиправність дій державного виконавця підтверджується аудіозаписом, який прослухано у судовому засіданні суду першої інстанції; що державним виконавцем сфальсифіковано матеріали виконавчого провадження, зокрема, вилучено запит щодо реєстрації факту смерті боржника, що є підставою для постановлення щодо нього окремої ухвали; що державний виконавець не стягнув з боржника виконавчий збір, не повідомив боржника про обов'язок подати декларацію про доходи та майно, не ухвалив постанову про накладення штрафу, не зробив виклик боржника та проник на його земельну ділянку незаконно; що до проведення виконавчих дій не було залучено експерта; що державним виконавцем складено акт від 17 січня 2017 року щодо того, що стягувачем встановлено огорожу у відповідності до висновку експерта, проте поняті, зазначені в ньому, не були присутні; що виконавче провадження мало бути закінчено у зв'язку зі смертю боржника, а не у зв'язку з фактичним виконанням рішення.

07 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він погоджується з ухвалою суду, а апеляційну скаргу вважає необгрунтованою. При цьому, посилався на те, що станом на 16 січня 2017 року ОСОБА_1 не була власником частини домоволодіння АДРЕСА_1 та стороною у виконавчому провадженні. Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 вона отримала тільки 02 червня 2017 року вже після проведення виконавчих дій.

12 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції від головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він погоджується з ухвалою суду, а апеляційну скаргу вважає також необгрунтованою. При цьому зазначив, що з 14 грудня 2016 року на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист на виконання Ленінського районного суду м. Харкова про встановлення порядку користування земельною ділянкою, за яким боржником був ОСОБА_6 Відповідно до чинного законодавства 15 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження. 05 січня 2017 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі. Домоволодіння було зачинено, постанову про відкриття виконавчого провадження залишено у дверях домоволодіння. 16 січня 2017 року здійснено повторний вихід за вказаною адресою та встановлено порядок користування земельною ділянкою, про що складено відповідний акт. 19 січня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказав, що ОСОБА_1, отримавши свідоцтво про право на спадщину, не повідомила виконавчу службу про смерть боржника. Примусове виконання цього рішення не порушує права ОСОБА_1

19 березня 2019 року від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзиви, в якій він фактично підтримав доводи та вимоги скарги, на законність та обгрунтованість яких наполягав в суді апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що примусове виконання скасованого рішення суду законом не передбачено, а питання поновлення прав заявника має вирішуватися в порядку статті 444 ЦПК України, а саме, повороту виконання рішення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Народного суду Ленінського району м. Харкова від 11 лютого 1975 року в порядку поділу майна подружжя між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, визнано за ОСОБА_6 право власності на 35/100 частин житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_4 є власником 65/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного із ОСОБА_9 28 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Чуприною Г.О. за №5477.

Право власності ОСОБА_4 зареєстроване у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 10 лютого 2010 року, № запису 25521 в книзі 1.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа: Харківська міська рада, про виділ в натурі частки зі спільного майна та визначення порядку користування земельною ділянкою; ОСОБА_4 виділено відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2014 року №10852 в житловому будинку АДРЕСА_1 приміщення кухні 2-2 площею 17,5 кв. м., житлової кімнати 2-3 площею 13,8 кв. м., надвірні будівлі сіни літ. «а» та літ. «а2», ганок літ. «а1» та літ. «а3», сарай літ. «Г», льох літ. «Д», вбиральню літ. «В», частину огорожі №1 та огорожу №4, хвіртку №3; встановлено порядок користування за варіантом 1 - плану земельної ділянки, запропонований судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса, відображений у додатку №2 до висновку судової експертизи №10852 від 24 березня 2016 року, а саме: першому співвласнику на 65/100 частин виділяється в користування земельна ділянка площею 280 кв. м., у тому числі під будівлями; другому співвласнику на 35/100 частин виділяється в користування земельна ділянка площею 151 кв. м., у тому числі під будівлями; границя розподілу земельної ділянки поділяє земельну ділянку на ділянки: від лінії забудови по вулиці Черкаській, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 10,90 м. і 10,10 м., далі по прямій лінії та по лінії розподілу житлового будинку, потім по прямій лінії довжиною 1,66 м., далі повернув направо по прямій лінії довжиною 2,13 м., потім повернув наліво по прямій лінії довжиною 9,35 м. до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 16,43 м., 5,57 м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 08 листопада 2016 року, ОСОБА_6 оголошено померлим.

На підставі цього рішення 14 грудня 2016 року Ленінським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області видано свідоцтво про смерть ОСОБА_6, де зазначено дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №37.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_7, з якою вони перебували у шлюбі з 28 жовтня 1994 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2016 року ОСОБА_4 поновлено строк для пред'явлення до примусового виконання виконавчого листа №642/8362/13-ц, виданого 13 травня 2016 року.

29 листопада 2016 року Ленінським районним судом м. Харкова ОСОБА_4 видано виконавчий лист №642/8362/13-ц про виконання рішення суду щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою.

З листа Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року №01-21/42/2019/06-06/С-3/2019-Вих вбачається, що по справі №642/8362/13-ц на виконання рішення суду від 05 травня 2014 року видано виконавчі листи 13 травня 2016 року та 29 листопада 2016 року; в журналі обліку виконавчих документів, виданих судом, відомості щодо зазначених виконавчих документів відсутні; видача виконавчих документів підтверджується матеріалами цивільної справи та автоматизованою системою документообігу суду; 29 листопада 2016 року видано два виконавчих листи на рішення від 05 травня 2014 року; виконавчий лист від 13 травня 2016 року судом не визнано таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з заяви від 12 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про прийняття до виконання виконавчого листа по справі №642/8362/13-ц про встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с. 53 том 1).

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2016 року ВП №53136169 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду на підставі виконавчого листа №642/8362/13-ц, виданого 29 листопада 2016 року, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Зазначена постанова направлена на адресу боржника ОСОБА_6 15 грудня 2016 року за №22286-6, проте, повернута без вручення у зв'язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає.

.

Як вбачається з акта державного виконавця від 05 січня 2017 року при виході за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що будинок зачинений, рішення суду не виконано, в дверях залишено постанову про відкриття. Акт підписано державним виконавцем Лисаковим Є.С. та стягувачем ОСОБА_4

Актом державного виконавця від 17 січня 2017 року встановлено, що за адресою, вказаною у виконавчому документі, рішення суду виконано в повному обсязі, а саме, встановлено порядок користування земельною ділянкою. Також встановлено, що стягувачем установлено огорожу згідно плану, запропонованого судовим експертом. Вручено вимогу державного виконавця мешканцям будинку у присутності понятих. Акт підписано державним виконавцем Лисаковим Є.С., стягувачем ОСОБА_4, а також двома понятими.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. від 19 січня 2017 року ВП №53136169 закінчено виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа на підставі того, що рішення суду виконано в повному обсязі (а. с. 22).

Розпорядженням від 23 січня 2017 року №53136169 повернуто ОСОБА_4 авансовий внесок у розмірі 1600,00 грн.

22 лютого 2017 року державним виконавцем Лисаковим Є.С. зроблено запит до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за №3850-6, в якому він просив терміново повідомити, чи був зареєстрований факт смерті ОСОБА_6 та надати копію свідоцтва про смерть.

18 січня 2017 року ОСОБА_1 подала до Другої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після свого вітчима - ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7, яка зареєстрована 20 січня 2017 року.

02 червня 2017 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 у порядку статті 1276 ЦК України, а саме на 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2017 року визнано ОСОБА_1 правонаступником боржника ОСОБА_6

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 25 вересня 2018 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 травня 2014 року - скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконання судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За змістом частини п'ятої статті 26 цього Закону України виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

За змістом пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14, постановах Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2018 року, справа № 127/11595/15, провадження № 61-903 св 18, Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, справа № 471/283/17-ц, провадження № 61-331св18, Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 грудня 2018 року, справа № 469/1357/16-ц, провадження № 61-32698 св 18.

Таким чином, дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 29 листопада 2016 року не суперечили вимогам чинного законодавства, та підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що виконавче провадження відкрито з порушенням вимог закону, оскільки судом першої інстанції видано виконавчі листи 13 травня 2016 року та 29 листопада 2016 року, при цьому виконавчий лист від 13 травня 2016 року не визнано таким, що не підлягає виконанню, не можуть бути взяті до уваги, оскільки дії суду щодо повторної видачі виконавчих листів не є підставою для визнання дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження незаконними.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що їй належним чином не надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження, тому скаргу необхідно задовольнити, є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведеної норми прямої дії свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови.

Отже, у разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 травня 2018 року, справа № 916/1605/15-г.

Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені. Отже, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження є квитанція про відправлення та повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Матеріали справи свідчать про те, що постанова державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. про відкриття виконавчого провадження від 15 грудня 2016 року ВП №53136169 направлена на адресу боржника ОСОБА_6 за №22286-6, проте, повернута без вручення у зв'язку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає. В подальшому державним виконавцем було з'ясовано, що боржник помер, спадкоємці з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні не зверталися, тому дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили, були правомірними.

Із змісту рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили 08 листопада 2016 року вбачається, що боржника ОСОБА_6 оголошено померлим.

Згідно частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до частини 1 статті 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Згідно частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участь у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону.

Частиною п'ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пунктів 12, 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

У статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження оформлюється постановою.

Отримавши дані про смерть боржника, за правилами статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен вирішити питання про закінчення виконавчого провадження.

Редакція цієї статті Закону викладена таким чином, що дозволяє дійти висновку, що у разі смерті боржника обов'язковим є закінчення виконавчого провадження.

Лише у разі, якщо виконавець та/або заінтересована особа звернуться до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п'ятою статті 15 цього Закону, можливе зупинення вчинення виконавчих дій (пункт 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що 18 січня 2017 року ОСОБА_1 подала до Другої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після свого вітчима - ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 Заява зареєстрована 20 січня 2017 року.

02 червня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 у порядку статті 1276 ЦК України, а саме на 35/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Виконавче провадження ВП №53136169 закінчено 19 січня 2017 року постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. на підставі того, що рішення суду виконано в повному обсязі.

На час вчинення дій з виконання рішення суду матеріали виконавчого провадження не містили даних щодо смерті боржника.

Відомостей щодо звернення стягувача, заінтересованої особи або виконавця до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником у період вчинення виконавчих дій матеріали справи не містять.

В суді апеляційної інстанції учасники справи підтвердили, що ОСОБА_1 з заявою про заміну її правонаступником у виконавчому провадженні до виконавчої служби не зверталася.

Посилання ОСОБА_1 щодо того, що державний виконавець не залучив до проведення виконавчих дій експерта, який запропонував суду варіант розподілу земельної ділянки, не дають підстав для визнання дій державного виконавця у цій частині незаконними, виходячи з наступного.

Згідно частин 1, 3 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Експерт або спеціаліст зобов'язаний надати письмовий висновок, а суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.

Експерт або спеціаліст зобов'язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності.

Як вбачається з матеріалів справи у резолютивній частині рішення, яке виконувалось державним виконавцем, зазначено зміст висновку експерта щодо визначення порядку користування земельною ділянкою. Крім того, копія відповідного висновку експерта та схема містились у матеріалах виконавчого провадження.

Виходячи з вищевикладеного, у державного виконавця були відсутні підстави для залучення експерта під час проведення виконавчих дій.

Інші доводи скарги ОСОБА_1, зокрема, щодо того, що резолютивна частина судового рішення та виконавчий лист не містять обов'язку відповідача встановити межу, поділивши земельну ділянку на частини; що державний виконавець не звернувся з поданням про заборону в'їзду на територію України чи видворення за її межі боржника, а закінчив виконавче провадження; що державний виконавець не стягнув з боржника виконавчий збір, не повідомив боржника про обов'язок подати декларацію про доходи та майно, не виніс постанову про накладення штрафу, не зробив виклик боржника та проник на його земельну ділянку незаконно; що під час складання акту від 17 січня 2017 року поняті, зазначені в ньому, не були присутні, не можуть бути взяті до уваги як підстави для визнання дій державного виконавця щодо виконання рішення з визначення порядку користування земельною ділянкою незаконними.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо зобов'язання державного виконавця повернути земельну ділянку домоволодіння за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 у попередній стан, що існував до 16 січня 2017 року (моменту проведення виконавчих дій), є необґрунтованими, оскільки як вбачається з пояснень стягувача ОСОБА_4, після скасування рішення суду в апеляційному порядку ним добровільно за власні кошти збудовано новий паркан, який існував між попередніми співвласниками за рішенням суду на період 1973 року, тобто повернуто земельну ділянку у стан, що існував до 16 січня 2017 року.

Посилання ОСОБА_1 щодо наявності підстав для постановлення окремої ухвали щодо державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С., оскільки ним сфальсифіковано матеріали виконавчого провадження, зокрема, вилучено запит щодо реєстрації факту смерті боржника є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

За змістом частин 1, 3 статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення.

Матеріали справи свідчать про те, що копія такого запиту надана разом з копіями інших матеріалів виконавчого провадження та міститься у матеріалах справи.

Аналізуючи обставини справи, судова колегія вважає, що підстав для постановлення щодо державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лисакова Є.С. окремої ухвали немає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішувалося.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.