Справа № 517/383/18 н/п № 2/517/57/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 р. смт.Захарівка

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Гончар І. В.

при секретарі Заболотній Л. В.

за участі: відповідача ОСОБА_1 .

третьої особи: представника органу опіки та піклування Захарівської РДА Абраменко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, суд -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває справа за позовом АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Представник позивача позовні вимоги обгрунтовує тим, що 27.06.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/5735/82/91092, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит відповідно до умов кредитування за програмою "Кредит під заставу нерухомості" у сумі 12 750 доларів США строком до 27.06.2018 року, а Позичальник ОСОБА_1 зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

30 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до якої з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди тимчасово на період з 30.03.2009 р. по 30.03.2010 р. зменшити розмір щомісячногго платежу Позичальника за Кредитним договором до розміру визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором. Відповідно до умов п.2.1. Кредитного договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суми кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісій згідно умов Договору та тарифів Кредитора, а також виконати інші обов`язки, визначені умовами Кредитного договору.

Таким чином, Банк виконнав свої зобов`язання, надавши останньому крредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.

Всупереч вимогам п.п.3.1.,3.3,7.1,7.2 Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом у зв`язку з чим Банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості. Відповідно до заочного рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.04.2011 року позовні вимоги Банку було задоволено в повному обсязі, а саме стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №014/5735/82/91092 від 27.06.2008 р. у розмірі 16 527 дол. США 65 центів.

Враховуючи те, що Позичальник не виконав рішення Фрунзівського районного суду від 13.04.2011 р. та вимоги Банку щодо врегулювання Кредитної заборгованості, Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, так як станом на 18.05.2018 року заборгованість позичальника становить 142 814 дол. США 77 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 3 740 149 грн. 45 коп.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 27 червня 2008 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було уклалено Договір іпотек, посвідчений 27.06.2008 року приватним нотаріусом Фрунзівського районного нотаріального округу Одеської області Романовою І.С., зареєстрований в реєстрі за номером 1289.

Відповідно до умов Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира, загальною площею 61,9 кв.м., житловою 34,8 кв.м., яка знаходиться за адресею АДРЕСА_1 , яка належить на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло №19.

Враховуючи викладене, посилаючись на Закон України «Про іпотеку» позивач звернувся до суду з метою задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.

Представник позивача у судове засідання не з`явився надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він дійсно має заборгованість перед банком та не відмовляється від неї, але Банком рішення Фрунзівського районного суду про стягнення з нього заборгованості до виконання не зверталося. Він не відмовляється сплачувати заборгованість перед Банком в порядку виконання, а проти задоволення позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості заперечує так як в даній квартирі проживають його малолітні діти. Іншого житла родина не має.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Захарівської РДА Абраменко Н.М проти задоволення позову заперечувала, так як вище вказане нерухоме майно, а саме квартира використовується як місце постійного проживання малолітніх дітей, що порушить їх права.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/5735/82/91092, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 12 750 доларів США, а Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27.06.2018 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було уклалено Договір іпотеки б/н., посвідчений 27 червня 2008 року приватним нотаріусом Фрунзівського районного нотаріального округу Одеської області Романовою І.С., зареєстрований в реєстрі за номером 1289.

Відповідно до умов Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, що видане приватизаційною комісією Фрунзівської селищної ради Фрунзівського району Одеської області ОСОБА_1.

Як передбачено п.7.2 Договору іпотеки у разі невиконання чи неналежного виконання всіх або окремих зобов`язань, що забезпечені іпотекою, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки.

Згідно п. 7.3 Договору Іпотеки за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладеним у пп.7.4 та 7.5 цієї статті Договору.

Як передбачено п. 7.4 Договору Іпотеки звернення стягнення на Предмет Іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет Іпотеки у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов`язаний не менш ніж за 30 календарних днів для прийняття Предмету іпотеки у власність письмово повідомити Іпотекодавця про своє рішення. Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом цього застереження у Договорі, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Право Іпотекодержателя зареєструвати право власності на Предмет іпотеки на підставі положень цього пункту договору є безумовним.

Згідно п. 7.5 Договору Іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому порядку шляхом продажу Іпотекодержателем Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Позичальником належним чином не виконувались обов`язки щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим Банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 13.04.2011 року по справі № 2-73/2011 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 527 дол. США 65 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на 01.03.2011 р. (1 дол. С,ША дорівнює 7, 9347 грн.) складає 131 141, 94 грн., а також судовий збір у сумі 1311,42 грн. та витрати з ІТЗ судового процесу 120 грн.

В матеріалах справи відсутні відомості про звернення даного рішення до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 18.05.2018 року заборгованість Позичальника ОСОБА_1 , перед Банком складає: 142 814 доларів США 77 центів, що еквівалентно курсу НБУ на дату розрахунку 3 740 149 грн. 45 коп, яка складається з:

- заборгованість за кредитом у розмірі 7 377 доларів США 15 центів, що еквівалентні в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 1933198 грн.81 коп., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 6 949 доларів США 32 центи, що еквівалентні в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку 181 994 грн. 45 коп.;

- заборгованість за процентами у розмірі 9 316 доларів США 18 центів, що еквівалентні в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 243 979 грн.71 коп., в тому числі прострочена заборгованість за процентами 9 268 доларів США 08 центів, що еквівалентні в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 242 720 грн. 02 коп;

- заборгованість по пені 3 302 970 грн. 93 коп. Станом на Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.3 вищезазначеного іпотечного договору визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Іпотечний договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 7.4, 7.5 договору іпотеки), яке передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі №14-38цс18 дійшла наступного правого висновку.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки набутого в позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу будь-якій третій особі за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів наявності перешкод здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі на підставі п. 7.5 Договору Іпотеки, вказаний спосіб задоволення вимог Іпотекодержателя є виключно позасудовим, який сторони самостійно визначили у договорі, з урахуванням вимог ст. 328, 335, 392 ЦК України та статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову слід відмовити.

Також, кредит відповідачем отримувався у іноземній валюті, тому відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Іпотечна квартира є єдиним житлом та використовується, як місце постійного проживання позичальника. Згідно довідки від 11.10.2018 року №7120 виданої Захарівською селищною радою Захарівського району Одеської області уповноваженому власнику житлового приміщення ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входять: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 Іншого житла родина не має.Відповідно до положення ст.3 Сімейного кодексу України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно, проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», «Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.» Місце проживання дитини, як правило, визначається місцем проживання батьків, яке, в свою чергу, підтверджується їх реєстрацією. Таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника та його родини. Основний Закон, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції про права дитини закріплені резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року закріпленою Постановою ВР України від 27.02.1991 року, в якій встановлено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, які мають право користуватись діти потрібна попередня згода органів опіки та піклування та особи органів опіки і піклування несуть персональну відповідальність, щодо охоронюваних Законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Правочини які не можуть вчинятися батьками без дозволу органів опіки і піклування відповідно до ст.177 СК України є відмова від майнових прав дитини до яких зокрема відноситься право користуванням жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч.2,3 ст. 18 ЗУ "Про охорону дитинства", діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуванням займаним приміщенням на рівні з власником.Частина 3ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання малолітньої особи у віці до 14 років є місце проживання її батьків.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості - відмовити. Повний текст рішення складено 26 березня 2019 року. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

СУДДЯ: