ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4011/19 Справа № 210/6510/18 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»(далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 18 410 грн. у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що з ним стався нещасний випадок на виробництві відповідача.

Висновком МСЕК від 15 вересня 2015 року позивачу було первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. При повторному переогляді висновком МСЕК позивачу повторно встановлено 5% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва, безстроково.

Позивач вважає, що в результаті нещасного випадку йому спричинена моральна шкода, він змушений постійно проходити численні курси лікування, медичні огляди та обстеження, порушено нормальні життєві зв'язки, постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною втомою, слабкістю.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 18 410 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, зокрема не враховано відсоток втрати працездатності та пов'язані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров'я та ступінь вини відповідача, у зв'язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано те, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги п. 2.12 «Інструкції безпеки праці вальцювальників СПЦ -2»ВПІ 082.02-91 п. 21.1 «Положення про систему управління охороною праці на комбінаті».

На думку апелянта, позивачем не наведено конкретних та достатніх аргументів щодо обґрунтування зазначеної у позові суми відшкодування моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку передбаченому ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 1994 року по 2015 рік працював на підприємстві відповідача. 21 серпня 2015 року звільнений по ст. 38 КЗпП України (а.с. 18-25).

Актом про нещасний випадок від 25 грудня 1996 року за формою Н-1 встановлено, що під час виконання трудових обов'язків 24.12.1996 року близько о 18-45 год. з вини відповідача, внаслідок нещасного випадку, позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді «Колота рана правого передпліччя» (а.с. 13)

Відповідно до п. 11.3. Акту, причиною нещасного випадку, що стався з позивачем, є конструктивний недолік захисного огородження кліті (а.с. 13).

Відповідно до висновку МСЕК від 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 встановлено 5% втрати професійної працездатності (а.с. 8).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 встановлено безстроково 5% втрати професійної працездатності, безстраково (а.с. 11).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано, що нещасний випадок стався з вини позивача, який який порушив вимоги п. 2.12 «Інструкції безпеки праці вальцювальників СПЦ -2»ВПІ 082.02-91 п. 21.1 «Положення про систему управління охороною праці на комбінаті», колегія суддів не бере до уваги, оскільки згідно акту також встановлена вина підприємства відповідача.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров'я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини зокрема, і Постанові Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманої виробничої травми, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в результаті отриманої травми внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль. Позивач відчуває моральні страждання у зв'язку з необхідністю проходити постійні курси лікування.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і збільшити його з 5 000 гривень до 15 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1- задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2019 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1, збільшивши цей розмір з 5 000 грн. до 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: