Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 369/13599/14-ц

провадження № 61-34815св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Воробйової І. А., Усика Г. І.,Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція»,

відповідачі: Ходосівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

треті особи: ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «А-Скрин», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року у складі судді Ковальчук Л. М. та рішення Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагєєва В. О., Яворського М. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2014 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» звернувся до суду з позовом до Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «А-Скрин» (далі - ТОВ «Компанія «А-Скрин»), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, скасування рішення реєстраційної служби, визнання права власності і права користування на земельні ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 та 23 червня 2008 року ОСОБА_20 уклав декілька договорів купівлі-продажу, за якими відчужив на користь інших осіб земельні ділянки, які в подальшому були відчужені відповідачам.

Спірні земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовані в межах с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_20 помер.

Звертав увагу на те, що державний акт на право власності на землю серії КВ від 27 грудня 1996 року з цільовим призначенням для приватного користування, який нібито посвідчував право власності ОСОБА_21 на земельну ділянку площею 4,8 га, виданий останньому незаконно, оскільки Ходосівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області відповідне рішення не приймалось, а в самому державному акті таке рішення також не зазначено, отже державний акт виданий ОСОБА_22 з порушенням вимог статті 17 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) від 18 грудня 1990 року за відсутності рішення уповноваженого органу.

Крім того, земельна ділянка, право ОСОБА_21 на яку посвідчувалось державним актом на право власності на землю серії КВ від 27 грудня 1996 року, належала до земель лісогосподарського призначення і перебувала в користуванні Боярської лісової дослідної станції та з користування її не вилучалась. Таким чином земельні ділянки, якими на час звернення до суду володіють відповідачі, перебували в користуванні Боярської лісової дослідної станції як ліси 1 категорії Хотівського лісництва.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії КВ, виданий ОСОБА_22 Ходосівською сільською радою народних депутатів 27 грудня 1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 52 з цільовим призначенням для приватного користування; визнати недійсними договори купівлі-продажу від 11 червня 2008 року та 23 червня 2008 року, укладені ОСОБА_23 із іншими особами, витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова станція» з незаконного володіння відповідачів спірні земельні ділянки, скасувати їх державну реєстрацію, визнати за державою право власності та за Національним університетом біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» право користування зазначеними земельними ділянками.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість позову, виходив з того, що про видачу оспорюваного державного акта ОСОБА_24 та про можливе порушення цим актом права користування спірною земельною ділянкою Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» органам прокуратури було відомо під час звернення до суду з позовом у справі № 2-732/12 в липні 2006 року. Враховуючи те, що з цим позовом заступник прокурора Київської області звернувся до суду у грудні 2014 року, є підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачами у справі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року змінено, шляхом виключення із мотивувальної частини судового рішення посилання на пропуск першим заступником прокурора Київської області строку позовної давності як підставу відмови у позові. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позову, одночасно навів доводи щодо пропуску прокурором строку позовної давності, що не узгоджується із вимогами закону.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_25 звертався із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 4,8 га, виділеної раніше кооперативу «Київ-Побут», членом якого він був, і останнє не заперечувало проти виділення йому даної земельної ділянки в порядку розпаювання, тому Ходосівською сільською радою правомірно (в межах компетенції цього органу місцевого самоврядування) прийнято рішення щодо передачі ОСОБА_24 у власність зазначеної земельної ділянки та видано державний акт на право приватної власності на землю.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводами апеляційної скарги прокурора не спростовані висновки суду першої інстанції про недоведеність вимог щодо визнання недійсним державного акта про право власності на землю із тих підстав, що рішення про передачу у власність ОСОБА_24 земельної ділянки Ходосівською сільською радою не приймалось.

Також, апеляційним судом відхилено доводи апеляційної скарги про те, що надана ОСОБА_24 земельна ділянка перебувала у користуванні Боярської лісової дослідної станції Національного аграрного Університету та відносилась до земель державної власності, як ліси першої групи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про наведене.

А загалом, апеляційний суд вважав, що позовні вимоги про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого ОСОБА_24 Ходосівською сільською радою народних депутатів 27 грудня 1996 року, є недоведеними і задоволенню не підлягають, а інші позовні вимоги залишаються без задоволення як похідні.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У березні 2017 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про законність видання ОСОБА_24 оспорюваного державного акта на право власності на землю, оскільки прокурором доведено ці обставини з огляду на встановлення факту неприйняття Ходосівською сільською радою відповідного рішення про надання у власність такої земельної ділянки, а також перебування цієї ділянки у складі земель лісового фонду без відповідної процедури припинення права користування нею.

Зазначає, що необґрунтованими є висновки судів про недоведеність факту надання ОСОБА_24 земельних ділянок за рахунок земель лісового фонду, оскільки зазначений факт підтверджується інформацією, наданою Національним університетом біоресурсів і природокористування України від 20 січня 2017 року з картографічним матеріалом з якого вбачається, що спірні земельні ділянки розміщені на території Боярського лісництва.

Стверджує, що висновок апеляційного про те, що позивачем обраний неправильний спосіб захисту є помилковим, оскільки пред`явлення вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу відповідно до яких ОСОБА_25 відчужив земельні ділянки відповідачам за умови незаконного набуття у власність ОСОБА_26 спірної землі, є підставою для витребування спірних земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_27 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, у якій зазначено про те, що суди надали належну оцінку доказам, встановили обставини справи та правильно застосували норми матеріального права з дотриманням вимог процесуального закону, а тому підстав для їх скасування немає.

При цьому, апеляційним судом обґрунтовано відхилено доводи апеляційної скарги та правильно зазначено про неприпустимість одночасного пред`явлення віндикаціного та негаторного позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду та її нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, рішенням Ходосівської сільської ради від 06 квітня 1992 року закріплено земельну ділянку в с. Лісники площею 4,8 га в постійне користування за кооперативом «Київ-Побут», який знаходиться в с. Ходосівка (колишня територія піонерського табору «Юний технік», ліквідованого у 1989 році), для організації оздоровчого комплексу.

У Міністерства народної освіти України, у віданні якого знаходився піонерський табір, претензій до кооперативу з приводу виділення земельної ділянки не було.

Загальними зборами членів кооперативу «Київ-Побут» від 12 серпня 1992 року постановлено вивести ОСОБА_28 із членів кооперативу, видавши йому у вигляді вихідного паю у приватну власність з правом володіння і розпорядження земельну ділянку площею 4,8 га із будівлями і спорудами, яка розташована в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

01 вересня 1992 року ОСОБА_28 звернувся із заявою до голови Ходосівської сільської ради про надання йому у приватну власність ділянку колишнього піонерського табору «Юний технік», належну кооперативу «Київ-Побут».

Рішенням Ходосівської сільської ради від 29 вересня 1992 року рішення 9 сесії ради від 06 квітня 1992 року «Про виділення земельної ділянки кооперативу «Київ-Побут» в розмірі 4,8 га в постійне користування» скасовано в зв`язку із змінами, які відбулися в кооперативі «Київ-Побут».

За результатами розгляду заяви ОСОБА_28 про виділення йому в приватну власність земельної ділянки, яка раніше була закріплена за кооперативом «Київ-Побут», членом якого був ОСОБА_28 рішення Ходосівської сільської ради від 29 вересня 1992 року йому було надано в постійне користування земельну ділянку в розмірі 4,8 га на території колишнього піонерського табору.

Відповідно до державного акта про право власності на землю від 12 жовтня 1992 року закріплена за ОСОБА_28 на праві безстрокового і безоплатного користування земельна ділянка площею 4,8 га була передана йому у приватну власність. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 205-А.

27 грудня 1996 року ОСОБА_28 одержав державний акт на право приватної власності землю серії КВ на земельну ділянку площею 4,8 га в межах Ходосівської сільської ради для приватного користування. Державний акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 52. Реквізити рішення Ходосівської сільської ради у державному акті не зазначені.

01 липня 2000 року ОСОБА_28 змінив прізвище на « ОСОБА_29 ».

25 червня 2003 року Боярська лісова дослідна станція Національного аграрного університету одержала державний акт серії ІІ-КВ НОМЕР_1 на право постійного користування землею, а саме земельної ділянки для ведення лісового господарства площею 95,3 га відповідно до розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації від 14 квітня 2003 року № 132. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 563.

У 2008 році комплексною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання складено проект організації та розвитку лісового господарства відокремленого підрозділу Національного аграрного університету «Боярська лісова дослідна станція».

Згідно з наказом відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 22 липня 2009 року № 114, з 01 жовтня 2009 року включено лісові масиви Хотівського лісництва до території Боярського лісництва.

Також судами встановлено, що 23 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_10 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2627 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_15 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,250 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_16 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2499 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_17 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_11 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_12 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_14 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га.

23 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ОСОБА_13 земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га.

11 червня 2008 року ОСОБА_20 за договором купівлі-продажу відчужив ТОВ «Компанія «А-СКРИН» земельні ділянки житлової забудови площею 0,2500 га, площею 0,1250 га, площею 0,2515 га, площею 0,2500 га, площею 0,2500 га, площею 0,2500 га, площею 0,2500 га, площею 0,2500 га.

Зазначені земельні ділянки відчужувались ОСОБА_30 як частини земельної ділянки площею 4,8 га, що належала йому на підставі державного акта на право власності на землю від 27 грудня 1996 року із подальшою видачею державних актів на право власності покупцям.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_30 помер.

В подальшому ТОВ «Компанія А-Скрин» відчужило земельні ділянки за наступними договорами купівлі-продажу:

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 855 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0008, площею 0,2515 га була відчужена на користь ОСОБА_6 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 871 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0016, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_1 ;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 858 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0014, площею 0,125 га була відчужена на користь ОСОБА_6 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 2013 року № 587;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 864 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0009, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року № 493;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 868 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0010, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року № 497;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 880 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0011, площею 0,25 га на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2013 року № 485;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 861 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0012, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2013 року № 477;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 874 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0013, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2013 року № 489;

- на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року № 877 земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0015, площею 0,25 га була відчужена на користь ОСОБА_7 , яка в свою чергу відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2013 року № 481.

Також судами встановлено, що ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0024, площею 0,2626 га на користь ОСОБА_8 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року № 2537;

ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0022, площею 0,25 га на користь ОСОБА_8 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12 вересня 2013 року № 2534;

ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0025, площею 0,25 га на користь ОСОБА_8 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року

№ 2540;

ОСОБА_14 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0026, площею 0,25 га на користь ОСОБА_8 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 12 вересня 2013 року № 2543;

ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0023, площею 0,25 га на користь ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року № 1646, який в свою чергу відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_31 , яка за договором дарування від 26 лютого 2014 року № 152 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_5 ;

ОСОБА_15 на підставі договору купівлі-продажу від 21 листопада 2013 року № 1650 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0021, площею 0,25 га на користь ОСОБА_31 , яка за договором дарування від 26 лютого 2014 року № 148 відчужила земельну ділянку на користь ОСОБА_5 ;

ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу від 10 липня 2013 року № 962 відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0017, площею 0,2499 га на користь ОСОБА_5 ;

ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 09 липня 2013 року № 952 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0018, площею 0,25 га на користь ОСОБА_5 .

На час звернення прокурора з зазначеним вище позовом власниками земельних ділянок загальною площею 0,515 з кадастровими номерами :03:001:0008, :03:001:0016 є ОСОБА_1 ; земельної ділянки площею 0,125 га з кадастровим номером :03:001:0014 - ОСОБА_2 ; земельних ділянок загальною площею 1,5 га з кадастровими номерами :03:001:0009, :03:001:0010, :03:001:0011, :03:001:0012, :03:001:0013, :03:001:0015 - ОСОБА_32 ; земельних ділянок загальною площею 1,0126 га з кадастровими номерами :03:001:0024, :03:001:0022, :03:001:0025, :03:001:0026 - ОСОБА_4 ; земельних ділянок загальною площею 0,9999 га з кадастровими номерами :03:001:0018, :03:001:0017, :03:001:0023, :03:001:0021 - ОСОБА_5 .

Відповідно інформації, яка наявна у листі відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 09 жовтня 2014 року земельні ділянки із кадастровими номерами :03:001:0008 - :03:001:0044, :03:001:5002 - :03:001:5021 орієнтовно накладаються на планово-картографічні матеріали Боярського лісництва в розрізі наступних кварталів та виділів: квартал 154, виділ 25, 27, 35; квартал 156, виділ 1 - 4, 8, 11, 15, 16, 26, 29; квартал 158, виділ 1 - 6.

Листом відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 09 вересня 2014 року № 304 повідомлено, що Боярська лісова станція була створена в 1966 році відповідно до наказу від 12 лютого 1966 року на базі Боярської лісової дослідної станції і Боярського учбово-дослідного лісгоспу.

Як юридична особа Боярська лісова дослідна станція Національного аграрного університету зареєстрована у встановленому законом порядку 27 лютого 1996 року.

Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» зареєстрований в у встановленому законом порядку 24 квітня 2007 року.

Листом архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 вересня 2014 року № 06-04/1274 повідомлено, що у документах архівного фонду «Ходосівська сільська рада» та «Лісніківська сільська рада» за 1996 рік рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_28 не виявлено.

Відповідно до листів Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області від 06 червня 2016 року та від 06 липня 2016 року в архіві Управління державний акт про право приватної власності на землю, який видавався на ім`я ОСОБА_28 не виявлений.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого у незміненій частині рішення погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_20 звернувся із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 4,8 га, виділеної раніше кооперативу «Київ-Побут», членом якого він був, і останнє не заперечувало проти виділення йому цієї земельної ділянки в порядку розпаювання, дійшов висновку, що Ходосівською сільською радою правомірно прийнято рішення про передачу ОСОБА_33 у власність спірної земельної ділянки та видачу державного акта на право приватної власності на неї.

Із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд повністю погодитись не може з огляду на таке.

Щодо правомірності передачі спірних земельних ділянок

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті З ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких в правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14).

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Водночас, зазначаючи про відсутність правових підстав для задоволення позову, суди не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а саме: листу архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 12 вересня 2014 року № 06-04/1274 (а. с. 143 т. 1), листу відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» від 09 жовтня 2014 року (а. с. 153 т. 1), листу Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 09 вересня 2014 року (а. с. 162 - 163 т. 1); не застосували до спірних правовідносин зазначені норми матеріального права; не встановили, чи відносились спірні земельні ділянки до земель лісогосподарського призначення, яким чином вони вибули з державної власності та чи було дотримано передбачену законом процедуру передачі земельної ділянки у власність першому встановленому власнику - ОСОБА_22 на підставі рішення Ходосівської сільської ради.

Не встановивши зазначених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо застосування позовної давності

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

У пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернуто увагу на те, що для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною заявленою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Перший заступник прокурора Київської області у цій справі пред`явив позовні вимоги про: 1) визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданий ОСОБА_22 Ходосівською сільською радою народних депутатів 27 грудня 1996 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 52; 2) визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11 червня 2008 року та від 23 червня 2008 року, укладених ОСОБА_23 із іншими особами; 3) витребування на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова станція» з незаконного володіння відповідачів спірних земельних ділянок, скасування їх державної реєстрації, визнання за державою права власності та за Національним університетом біоресурсів і природокористування України в особі відокремленого структурного підрозділу «Боярська лісова дослідна станція» право користування зазначеними земельними ділянками.

Отже, перша вимога заявлена до Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, якою було видано оскаржуваний акт на право приватної власності на землю, а інші вимоги - до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_34 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Заява про застосування наслідків спливу позовної давності, зроблена ОСОБА_35 та підтримана представниками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Ходосівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заявляла про сплив позовної давності.

Незважаючи на викладене, суд першої інстанції, в порушення вимог статей 212 - 214 ЦПК 2004 року, дійшов передчасного висновку про можливість відмови в позові прокурора в цілому на підставі заяв лише трьох відповідачів про застосування до всіх позовних вимог наслідків спливу позовної давності.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та змінив рішення суду першої інстанції з інших підстав.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з виносками якого у незміненій частині рішення погодився й суд апеляційної інстанції, а саме: не з`ясував належним чином всіх фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому повноважень не усунув зазначені порушення, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення вищезазначених фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, встановити фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, зокрема належність спірних земельних ділянок долісових земель, перевірити дотримання позивачем позовної давності з огляду на заяви відповідачів щодо кожної позовної вимоги, вирішити справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення.

Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. А. Воробйова
І. Ю. Гулейков
Г. І. Усик
В. В. Яремко