РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/5804/16-ц

Провадження № 2/643/110/19

18.11.2019 року м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В, розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖСК "Інтернаціоналіст-1" про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договорів недійсними та вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

16.05.2016 р. позивач ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖСК "Інтернаціоналіст-1" про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 03.10.2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у сумі 125 000,00 доларів США 00 центів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03.10.2017 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,5% річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком і ТОВ МЖСК "Інтернаціоналіст-1" укладено договір поруки №2П 0 від 03.10.2007 року.

З метою забезпечення кредитного договору між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 03.10.2007 р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме, чотирьох-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідачем систематично не виконуються зобов`язання по поверненню кредиту у ОСОБА_1 перед АТ "УкрСиббанк" утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, яка складає 250 226 доларів США 79 центів.

Під час розгляду справи предмет іпотеки було реалізовано та частково погашено заборгованість за кредитним договором. Від реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами було зараховано 37 250,66 доларів США.

Банк у липні 2019 р. подав заяву про зменшення позовних вимог на суму стягнутих від реалізації коштів.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 р. позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" задоволено у повному обсязі, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю МЖСК "Інтернаціоналіст-1" на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 року в розмірі 250 226 доларів США 79 центів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.09.2016 р. заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 р. скасовано, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

18.10.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та вчинення певних дій.

В обгрунтування зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що 03.10.2007 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту.

З метою забезпечення кредитного договору між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 03.10.2007 р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме, чотирьох-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час використовується сім`єю ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважає, що даний кредитний договір був укладений під впливом умисних дій ПАТ "УкрСиббанк", який ввів його в оману під час його укладання та підписання, оскільки не надав повної та достовірної інформації щодо умов кредитування, можливості настання валютних ризиків, не надано інформації про реальну кредитну ставку та кінцеву суму кредиту, чим порушено вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», також договором не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні данні щодо домовленостей про розрахунок індексації інфляційних витрат вартості предмету іпотеки. Крім того, обгрунтовує вимоги тим, що банк не мав права надавати кредит готівкою в іноземній валюті, а мав лише дозвіл НБУ, який надавав йому право проводити операції з валютними цінностями.

09.02.2017 р. ПАТ "УкрСиббанк" подав до суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на те, що ПАТ "УкрСиббанк" при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 дотримався вимог валютного законодавства, банк має банківську ліцензію НБУ №75 від 24.12.2001 р., дозвіл НБУ №75-2 від 09.11.2001 р., які надають право ПАТ "УкрСиббанк" здійснювати кредитування в тому числі і в іноземній валюті. Перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмові формі надав ОСОБА_1 у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч.ч. 2, 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору. Позивач особистим підписом засвідчив те, що до підписання цього договору він уже ознайомився з умовами кредитування, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 р. за клопотанням представника відповідача з ПАТ "УкрСиббанк" витребувано докази.

31.08.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою зустрічною позовною заявою до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними та вчинення певних дій.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 р. по справі призначено судову економічну експертизу.

26.11.2018 р. на адресу суду надійшов висновок судової економічної експертизи №15282 від 26.10.2018 р.

Представник позивача банку позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на те, що при укладанні договору кредиту всі вимоги законодавства були дотримані, договір не містить несправедливих умов у розумінні положень ЗУ «Про захист прав споживачів», більш того, вважає, що даний закон не регулює спірні правовідносини, оскільки предметом оспорюваного договору є кредитні правовідносини, а не питання надання інформації, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватися.

Представник відповідача Більченко ОСОБА_2 заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі,

Представник відповідача ТОВ "МЖСК "Інтернаціоналіст-1" в судове засідання не з`явився, за адресою реєстрації місця знаходження відповідача судом направлялися судові виклики, які адресат не отримує. Представником позивача надано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2014 р., якою припинено юридичну особу ТОВ "МЖСК "Інтернаціоналіст-1", у зв`язку із чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача ТОВ "МЖСК "Інтернаціоналіст-1".

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 03.10.2007 року між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого АТ "УкрСиббанк" надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті у сумі 250 226 доларів США 79 центів, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 03.10.2017 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,5% річних. Відповідно до п.1.4 договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а саме, на поточні потреби під заставу нерухомості - чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-13 т.1)

Правомірність надання АТ "УкрСиббанк" кредиту в іноземній валюті підтверджується банківською ліцензією НБУ №75 від 24.12.2001 року, Дозволом НБУ №75-2 від 09.11.2001 року та додатком до цього дозволу (а.с.31-33 т.1).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком і ТОВ МЖСК "Інтернаціоналіст-1" укладено договір поруки №2П 0 від 03.10.2007 року.(а.с.20,21 т.1)

За умовами договору поруки ТОВ МЖСК "Інтернаціоналіст-1" зобов`язалося солідарно відповідати перед АТ "УкрСиббанк" за належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

З метою забезпечення кредитного договору між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір від 03.10.2007 р., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме, чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

В іншому Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (абзац восьмий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань).

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Згідно із абзацом 2 пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11,18,21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Згідно із ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки, споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005р. щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди. Згідно п.2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації. Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньо-статистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, діяльністю, що вводить в оману, визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, який детально регламентує порядок визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Підставами для визнання недійсним кредитного договору, є серед іншого ненадання позивачем інформації про істотні умови кредитного договору, а також ведення позичальника в оману стосовно таких істотних характеристик як валюта кредитних коштів, складу, кількості та порядку їх надання, а також стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості.

Відповідно до п. 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р "Про судову практику визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, що діяла під впливом обману."

Разом з тим, згідно інформаційного листа ВСУ від 01.02.2013р. "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів" (2009 - 2012 рр.) вбачається, що при вирішенні спорів про захист прав споживачів судам слід враховувати, що тягар доказування обставин, що звільняють від відповідальності за виконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду лежить на продавцеві товару чи послуги. ЗУ "Про захист прав споживачів" містить спеціальні норми, що превалюють над загальними.

Виходячи із принципу рівності сторін та враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність в діях відповідача факту обману та недобросовісної підприємницької практики.

Умисел в діях відповідача має місце в замовчуванні та перекрученні реальної ціни пропонованої фінансової послуги, а саме: перед укладенням договору споживчого кредиту позивача не було повідомлено про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; не було повно та достовірно повідомлено орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення).

Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є не проведення відповідачем визначеної Законом України "Про захист прав споживачів" переддоговірної роботи, що мало безпосередній вплив на прийняття позивачем рішення щодо кредитування на певних умовах та призвело до укладення останнім кредитного договору за невигідною для нього, та водночас, за найбільш прибутковою для банку схемою.

Згідно з п. 4.8. договору споживчого кредиту № 0 від 03 жовтня 2007 страхування об`єкту іпотеки є однією з умов укладення договору споживчого кредиту, страхування повинно було здійснюватися в рекомендованій банком страховій компанії. Враховуючи наведене, суд вважає, що включаючи умову про страхування в рекомендованій банком страховій компанії банк знав орієнтовну сукупну вартість страхових послуг за весь період існування договору споживчого кредиту № 0, проте, як випливає із інформаційної довідки, долученої банком до заперечень на зустрічний позов, банк не повідомив позичальника про орієнтовну сукупну вартість страхових послуг. Суд вважає, що в інформаційній довідці, яка знаходиться в матеріалах справи (т.1 а.с.237), містяться декларативні положення про те, що витрати на оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення) будуть, проте не виконані вимоги ч.2 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів», яка передбачає інформування про орієнтовну сукупну вартість таких витрат. В інформаційній довідці відсутні наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі, між зобов`язаннями споживача, відсутня орієнтовна скупна вартість кредиту.

До того ж, згідно висновків судово-економічної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса № 15282 від 26.10.2018 р. (т.3 а.с.152) встановлено, що в кредитному договорі № 0 від 03.10.2007 р. не вказана сума щомісячних платежів, що не відповідає вимогам Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Розмір щомісячних платежів, визначених та викладених банком в Додатку № 1 (графік платежів) до кредитного договору № 0 від 03.10.2007 р., не відповідає відсотковій ставці, яка була визначена у договорі в розмірі 11,5 %. Так, по розрахункам експерта ця сума повинна складати 1757,44 долари США, а відповідно до умов п.п.1.2.2 п.1.2 р.I договору ця сума визначена у розмірі 1760,00 доларів США.

В Графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору визначення сукупної вартості кредиту не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Так, відповідно до п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р., кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі,- щомісяця, щокварталу тощо), у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Згідно з п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про види кредитування та сукупну вартість кредиту:

«Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту;

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), рахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту».

Надана на дослідження копія додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007р. «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» не містить наступних суттєвих даних для виконання зобов`язань за кредитом, а саме:

-у графі 1 «дата платежу» не зазначена дата проведення оплати ануїтетного платежу, а банком лише зазначено місяць та рік здійснення такого платежу;

-у графі 2 «сума платежу за розрахунковий період (дол. США)» вказана сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту), не зазначена сума ануїтетного лежу з урахуванням суми супутніх послуг за відповідний період ;

- у додатку №1 сума комісії за надання кредиту вказана у національній валюті, а графік платежів повинен бути складений у валюті кредиту;

- платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, які пов`язані з страхуванням, сплатою державного мита, отриманням послуг нотаріуса та проведення незалежної експертизи вказані у гривні;

- відсутня інформація стосовно кількості днів у місяці для нарахування суми платежу по відсотках за користування кредитом;

- відсутня інформація про щомісячну суму заборгованості по основному боргу за кредитом, на яку нараховуються відсотки;

- відсутня інформація про відсоткову ставку за кредитним договором;

- у додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2007 р. не визначена сума загального платежу за кожним платіжним періодом.

Таким чином, даний Графік не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

При цьому, слід звернути увагу, що банком не були виконані вимоги експерта щодо надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, а саме, страхових договорів, для урахування їх при проведенні експертного дослідження, в зв`язку з чим, експерт посилається, що як щоб були враховані страхові договори, то загальна сума щомісячних платежів за кредитним договором була б іншою, тобто прихованою була б від позичальника ще більша сума.

Враховуючи, що банком на вимогу експерта не були надані договори страхування, експерт зазначив у висновку, що у додатку до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою №168, наведена таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, у примітках до заповнення таблиці зазначено, що розрахунок реальної процентної ставки рекомендується здійснювати з використанням функції ЧИСТВНДОХ програмного продукту Місrosoft Excel за даними, зазначеними в колонках 1, 2 таблиці.

У ході дослідження складено розрахунок щомісячних платежів та сукупної вартості кредиту відповідно до умов кредитного договору №0 від 03.10.2007р. на момент видачі кредиту.

Розрахунок проведений у відповідності до рекомендацій Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою №168. При проведені розрахунку враховувались сума платежу за кредитом, проценти за користування кредитними коштами, комісія за надання пакету послуг з видачі кредиту, страхування предмету іпотеки, страхування позичальника від нещасних випадків, платежі за послуги нотаріуса та експертну оцінку предмету іпотеки.

Інформація про супутні послуги на користь банку та третіх осіб, пов`язаних з отриманням кредиту у матеріалах справи відсутні, тому експертом було використано дані вказані у додатку №1 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до проведених розрахунків показники сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки за кредитним договором №0 від 03.10.2007 на момент видачі кредитних коштів становлять :

загальна сума платежів за розрахунковий період: 216840,94 дол. США;

реальна процентна ставка: 13,00%;

абсолютне значення подорожчання кредиту: 91840,94 дол. США.

Між тим, як судом встановлено із досліджених документів, в Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту абсолютне значення подорожчання кредиту (графа 8) становить 91 804, 04 долари США, а загальна сума платежів за розрахунковий період взагалі не визначена.

На думку суду, за таких умов, формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом інформації, що не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги та її економічний результат для позивача.

Мотивом введення споживача в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі й прихованого.

Суд відхиляє доводи банку про те, що позичальник виконував взяті на себе зобов`язання, а отже цим погодився з усіма умовами, що випливали із укладення кредитного договору, оскільки, згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК України).

Суд не бере до уваги і заперечення банку про неможливість застосування до даних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки, такі твердження не відповідають загальним засадам, визначеним у даному законі, так як він поширюється на всі правовідносини із споживачами наданих послуг, і саме цим законом регламентуються підстави для визначення поняття використання нечесної підприємницької практики та підстави для визнання недійсним угод між суб`єктом надання послуг і споживачем за цими підставами.

Тому суд приходить до висновку, що заперечення представника банку є необґрунтовані, представником не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.16ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, визнання правочину недійним, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом..

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом в частині вимог про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. А оскільки вимоги про визнання недійсним іпотечного договору є похідними від вимог про недійсність споживного кредиту, як забезпечувального договору, так само як є похідними і вимоги про виключення відомостей з державних реєстрів, то і в цій частині вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

Між тим, суд не задовольняє вимоги ОСОБА_1 , в яких він просить зобов`язати банк повернути йому правовстановлюючі документи, які були надані ним банку при укладанні договорів по акту прийому-передачі, так як такі вимоги на думку суду заявлені передчасно, бо звернення до банку з такими вимогами не було і відмови у їх виконані з боку банку також не було.

Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

В ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст. 1057-1 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов`язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно. Визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

10.02.2017 р. банком до суду була подана заява про застосування правових наслідків недійсності кредитного договору у відповідності до ст. 1057-1 ЦК України, в якій він просив у разі винесення рішення у справі про визнання недійсним кредитного договору застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України та винести ухвалу, якою накласти арешт на квартиру, що є предметом іпотеки.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне до договору про надання споживчого кредиту застосувати реституцію.

Згідно із наданими доказами, а також долученими до матеріалів справи письмовими поясненнями Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» надало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 125 000 дол. США. Між тим, під час розгляду справи предмет іпотеки було реалізовано та частково погашено заборгованість за кредитним договором. Від реалізації предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами було зараховано 37 250,66 доларів США.

Відповідно до ч.13 ст. 265 ЦПК України у разі визнання судом недійсним кредитного договору, в якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою, а також у разі визнання недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, суд накладає на таке майно арешт. Такий арешт може бути скасовано з підстав, передбачених законом.

Таким чином, є підстави для накладання арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки, так як хоч банком і зазначено у письмових поясненнях, що предмет іпотеки реалізовано, але доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Так як ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів у жовтні 2016 р. , а з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" ставка судового збору за подання позовів майнового характеру фізичними особами встановлювалася у розмірі 1 % ціни позову, але не менше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, що становило на той час 6 980 грн., то на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» за зустрічним позовом на користь держави судовий збір у розмірі 6 980 грн.

Крім того, відповідно до положень ст. 139, 141 ЦПК України витрати, пов`язані з проведенням експертизи, слід стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 у сумі 30 030 грн, оскільки сума по оплаті підтверджена листом директором ХНДІСЕ ім. Засл.проф. М.С.Бокаріуса (т.3 а.с.151).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖСК "Інтернаціоналіст-1" про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договорів недійсними та вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007 р. з додатками до нього, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 .

Визнати недійсним договір іпотеки від 03.10.2007 р., укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 , предметом якого є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Виключити з Державного реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за договором іпотеки від 03.10.2007 р. на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований за № 5768671 на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є. 03.10.2007 р., р.№7054.

Виключити з Державного реєстру іпотек запис № 5768541, здійсненний на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є. 03.10.2007 р., р.№7054.

В іншій частині вимог за зустрічним позовом відмовити.

Застосувати наслідки недійсності правочину, а саме, договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.10.2007 р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 , у вигляді реституції за заявою банку як сторони договору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" грошові кошти у сумі 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 37 250 (тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят) доларів США 66 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на користь ОСОБА_4 витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у сумі 30 030 (тридцять тисяч тридцять) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в дохід держави судовий збір у сумі 6 980 (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн.

Накласти арешт на чотирикімнатну квартира АДРЕСА_1 . Арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ПАТ "УкрСиббанк", місце знаходження: 04070 м.Київ, вул. Андріївська,2/12, код ЕДРПОУ 09807750;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ТОВ "МЖСК "Інтернаціоналіст-1", місце знаходження: 62460 с.Високий, Харківський район, Харківська область, вул. Ощепкова, 52.

Суддя Я.М.Горбунова