Справа № 324/484/19
Провадження № 2/324/352/2019
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 березня 2019 року суддя Пологівського районного суду Запорізької області Кацаренко І.О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Воскресенської сільської об'єднаної територіальної громади в Пологівському районі Запорізької області, третя особа - приватний нотаріус Черкун Валентина Іванівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до Воскресенської сільської об'єднаної територіальної громади в Пологівському районі Запорізької області про визнання права власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов'язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Відповідно до п.13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності є попередній власник майна або його правонаступник.

Проте позивач у своїй позовній заяві за змістом позовних вимог відповідачем вказує лише Воскресенську сільську об'єднану територіальну громаду в Пологівському районі Запорізької області, проте чомусь не зазначає у якості відповідачів інших спадкоємців після померлого ОСОБА_3

З огляду на викладене позивачу слід визначитися з колом осіб-учасників справи, зазначивши в якості відповідачів інших спадкоємців померлого ОСОБА_3

Згідно з п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Проте, позивачем у прохальній частині позову не вказано, за якою особою вона просить визнати право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, у зв'язку з чим їй слід більш точно викласти зміст позовних вимог.

Також відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позивач у позові зазначила, що вона разом з чоловіком ОСОБА_3 купили у громадянки ОСОБА_4 жилий будинок АДРЕСА_1 за 4500 крб., про що було укладено договір купівлі-продажу в с.Чапаєвка Пологівського району Запорізької області 02 березня 1984 року, та оформили житло на ОСОБА_3 Також позивач вказала, що в подальшому за нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу її чоловік не звертався через те, що ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального посвідчення цього договору.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказаний договір було посвідчено секретарем виконкому сільської ради, що виключає необхідність у його нотаріальному посвідченні, проте вимагає державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, в порушення п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження викладених обставин, а саме: не долучено документ про реєстрацію жилого будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 у відповідних державних установах (БТІ), таким чином суд не може встановити, чи належав зазначений договір ОСОБА_3

Відповідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст.334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (ст.5 ЦК).

До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст.396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (п.1 ч.1 ст.346 ЦК), а покупець є його законним володільцем.

Окрім того, як вбачається зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі жилий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на жилий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Проте, позивач не звернулась до суду з клопотанням про витребування в якості доказів копії спадкової справи, що була заведена нотаріусом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначивши у позові, що «доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою - немає».

Зокрема, суд звертає увагу позивача на те, що вказане клопотання має за змістом відповідати вимогам ст.84 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно частин 2,4,5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом, якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього; копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством; учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу; учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Проте, копії документів, долучені до позову в якості доказів, не засвідчено належним чином за допомогою підпису позивача та зазначення дати такого засвідчення.

Відповідно до ст.185 суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу слід взяти до уваги, що якісна підготовка справи до судового розгляду спрямована, в першу чергу, на захист прав самого позивача та має на меті забезпечення розгляду справи без зволікань, з додержанням розумних строків, наслідком чого є економія не тільки процесуального часу сторін і суду, а й зменшення судових витрат, пов'язаних із безпосереднім розглядом справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16,175,177,185 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Воскресенської сільської об'єднаної територіальної громади в Пологівському районі Запорізької області, третя особа - приватний нотаріус Черкун Валентина Іванівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, залишити без руху.

Надати позивачу строк сім днів з дня вручення їй копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз'яснити позивачу, що в разі якщо у строк, встановлений судом, недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу для відома і виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Кацаренко І.О.