Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 306/292/18

провадження № 61-45423св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року у складі судді Ганчак Л. Ф. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 05 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Кожух О. А., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 26 березня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами не розірвано.

ОСОБА_4 зазначає, що з дня народження дитини вона проживає окремо, вихованням сина займається самостійно. ОСОБА_5 взагалі не цікавиться життям сина та не бере участі у його вихованні та утриманні.За вказаних обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 50 % від усіх заробітків (доходів) відповідача, починаючи з дня народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 05 вересня 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 16 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, та апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходили із того, що відповідач зобов'язаний сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Цей розмір аліментів є необхідним, достатнім, законним та таким, що відповідає потребам дитини на даний час.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення шляхом зменшення розміру аліментів.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили всіх фактичних обставин справи та не дослідили наявні в матеріалах справи докази. ОСОБА_5 зазначає, що відповідно до заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2016 року з нього вже стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно. Крім того, ОСОБА_5 щомісячно виконує фінансові зобов'язання за іпотечним кредитним договором, які становлять понад 3 000 грн. Враховуючи викладене, просив суд прийняти нове рішення, яким призначити аліменти на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначила, що судами першої та апеляційної інстанцій враховано всі фактичні обставини справи та досліджено наявні в матеріалах справи докази, внаслідок чого позовні вимоги задоволено частково.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 26 березня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2016 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно з 21 грудня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із довідкою від 18 квітня 2018 року № 18/29-вих.18 з 01 лютого 2005 року ОСОБА_5 працює на посаді прокурора Ужгородської місцевої прокуратури в прокуратурі Закарпатської області, його заробіток з січня 2017 року до грудня 2017 року включно становить 216 363 грн 64 коп., а середньомісячна заробітна плата становить 18 030 грн 30 коп.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Сімейним кодексом України визначено обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено такий прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років: з 01 січня 2018 року - 1 492 грн, з 01 липня - 1 559 грн, з 01 грудня - 1 626 грн.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, вірно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, прийняв до уваги, що сплата ОСОБА_5 1/3 частини заробітку на утримання дитини від першого шлюбу не звільняє його як батька від обов'язку належно утримувати дитину від другого шлюбу. Крім того, визначений судом першої інстанції розмір аліментів є мінімальним гарантованим розміром аліментів на дитину, який передбачений чинним законодавством України. З огляду на викладене апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову без змін.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник