КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 709/607/17 Головуючий у 1 інстанції: Чернишова Є.Ю.
Провадження № 22-ц/824/853/2019 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог АТ КБ «Приватбанк» вказувало, що 23 квітня 2008 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому ОСОБА_2 погодила, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та АТ КБ «Приватбанк» договір, та надала свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2008 року в сумі 31 951,34 грн., з яких: 2269,49 грн. - заборгованість за кредитом, 22892,86 грн. - заборгованість по процентам, 5029,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1509,59 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Фастівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2008 року у розмірі 30 155,75 грн.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати в розмірі 1662,85 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк». Зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» безпідставно нараховувало проценти за збільшеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року виходячи із 34 % річних, а з 01 квітня 2015 року - виходячи із 43,20 % річних, не повідомило її про збільшення процентної ставки у передбаченому Законом порядку. Наголошує на тому, що суд не надав оцінки її доводам щодо пропуску позивачем строків позовної давності. Зазначає, що строк дії договору закінчився 23 квітня 2009 року, а з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» звернулося в березні 2018 року.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Представник АТ КБ "Приватбанк" просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника АТ КБ «Приватбанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 квітня 2008 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

При цьому ОСОБА_2 погодила, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та АТ КБ «Приватбанк» договір, та надала свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку.

ОСОБА_2 було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льотного періоду».

Відповідно до розрахунку АТ КБ «Приватбанк» заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2008 року в сумі 31 951,34 грн., з яких: 2269,49 грн. - заборгованість за кредитом, 22892,86 грн. - заборгованість по процентам, 5029,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1509,59 грн. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та стягнув з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 23 квітня 2008 року у розмірі 30 155,75 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримувала у АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку та користувалася нею. Свої зобов'язання за договором відповідачка належним чином не виконала та не повернула взяті в кредит кошти, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта на те, що АТ КБ «Приватбанк» безпідставно нараховувало проценти за збільшеною процентною ставкою з 01 вересня 2014 року, виходячи із 34 % річних, а з 01 квітня 2015 року - виходячи із 43,20 % річних, оскільки такі доводи не відповідають наданим позивачем розрахункам заборгованості. Суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 не подавала заперечень щодо позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині неправильного нарахування заборгованості позивачем.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд не надав оцінки її доводам щодо пропуску позивачем строків позовної давності при зверненні із даним позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного суду України № 6-2307цс15 від 02.03.2016 року суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності , якщо ці обставини не були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки апеляційний суд здійснює лише перевірку законності та обґрунтованості рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 не подавала заяву про застосування позовної давності до суду першої інстанції.

ОСОБА_2 була повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції. Відповідно до наявних в матеріалах справи зворотних повідомлень ОСОБА_2 16 червня 2018 року отримала копію ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою (а. с. 51). 12 липня 2018 року ОСОБА_2 повторно отримала повідомлення про розгляд справи (а. с. 60).

Відтак, відповідачка мала можливість подати заяву про застосування позовної давності до вимог банку до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Фастівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.