Справа № 357/8377/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку спрощеного позовного провадження)

18.03.2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Дубановська І. Д. , при секретарі - Огер О. А., учасники справи позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», представник позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідач - ОСОБА_4, представник відповідача - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Біла Церква позовну заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року відкрите провадження за позовом, в якому публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. - 43-48) просило: стягнути з ОСОБА_4 борг в розмірі 10 627,15 доларів США та 4 164 грн. судового збору.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що він є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», який уклав кредитний договір № 014/26/535 від 31.01.2008 року з ОСОБА_4, за умовами якого банк надав їй кредит в розмірі 60 000 доларів США, строком до 30.01.2015 року за умови його повернення із сплатою відсотків в розмірі 13,25 % річних.

29.01.2015 року між ним та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду якою змінено термін повернення кредиту до 30.10.2018 року.

Станом на 24.04.2018 року взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із заборгованості за кредитом в розмірі - 7 378,12 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі - 3 249,03 долари США. Дану заборгованість вона в добровільному порядку погашати відмовляється.

ОСОБА_5, який є представником відповідача, позов визнав в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за ним в розмірі 404,61 доларів США, посилаючись на те, що банк не мав права нараховувати відсотки за кредитом після направлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

19.11.2018 року розгляд справи відкладений, через необхідність підготовки сторін з відзивом та уточненим позовом.

03.01.2019 року у справі оголошена перерва, в зв'язку із необхідністю представника відповідача ознайомитись із відповіддю на відзив.

18.03.2019 року суд заслухав вступне слово представників позивача та відповідача, дослідив матеріали справи, після чого видалився до нарадчої кімнати.

З пояснень представників позивача та відповідача, письмових доказів, що містяться в матеріалах справи встановлено, що 31.01.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 014/26/535 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит за рахунок коштів Європейського Банку Реконструкції та Розвитку в сумі 60 000 доларів США із сплатою 13,25 відсотка річних та разова комісія за ведення позичкового рахунку 0,99 % строком на 84 місяця терміном до 30.01.2015 року та з погашенням відповідно до графіка погашення, що невід'ємною частиною цього договору.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 29.01.2015 року до Кредитного договору сторони домовились, що останній день строку повернення кредиту - 30.01.2018 року.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язався повернути одержаний кредит та сплатити нараховані відсотки на умовах, передбачених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення зобов'язань.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України невиконання або виконання зобов'язання з порушенням умов визначених його змістом є порушенням зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Встановлено, що банком надані відповідачу кредитні кошти в розмірі 60 000 доларів США, що підтверджується випискою по її рахунку та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача.

В свою чергу, відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно практики Верховного Суду визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги. Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією. Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов'язання (справа 372/3743/15-ц, постанова від 20.02.2019 року).

Встановлено, що банк надіслав відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, в якій вимагав протягом не більш як тридцять календарних днів здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі, а саме: 7 378,12 доларів США - заборгованості по сумі кредиту, 404,61 доларів США - заборгованості по відсоткам.

Суд її кваліфікує, як вимогу про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до практики Верховного Суду право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (справа № 444/9519/12, постанова від 28.03.2018 року).

Таким чином, відсотки за користування кредитом після пред'явлення вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань нараховані неправомірно.

Встановлено, що заборгованість станом на 03.09.2015 року відповідача перед банком становила: 7 378,12 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 404,61 доларів США - заборгованість по відсоткам.

В межах даних сум сторона відповідача позов визнала.

Згідно ч. 4 ст. 207 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до практики Верховного Суду гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов'язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті (постанова від 16.01.2019 року, справа № 464/3790/16-ц).

Таким чином, стягнення боргу в іноземній валюті не суперечить закону.

Отже, за викладених обставин, враховуючи, що визнання стороною відповідча позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позов слід задовольнити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, що нарахована станом на 03.09.2015 року в розмірі 7 782,73 доларів США, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 7 378,12 доларів США та відсоткам за користування кредитом - 404,61 доларів США.

В свою чергу, банком сплачений судовий збір за звернення до суду із позовом в розмірі 4 164,60 грн., позов задоволений в частині, яка становить 73,23 % від заявлених вимог, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на його користь підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі - 3 049,30 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 284, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

позовну заяву публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», код ЄРДПОУ - 14305909, що знаходиться за адресою: вул. Лєскова, буд. 9, м. Київ, інд. 01011 борг за кредитним договором № 014/26/535 від 31.01.2008 року в розмірі 7 782,73 доларів США та 3 049,30 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку встановленому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів.

Строк на апеляційне оскарження починає свій перебіг від дня складання повного рішення суду та може бути поновлений на підставах визначених ч. 2,3 ст. 354 ЦПК України.

Скорочене рішення складене та проголошене - 18.03.2019 року.

Повне рішення суду складене - 21.03.2019 року.

СуддяІ. Д. Дубановська