ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року

м.Суми

Справа №580/1616/18

Номер провадження 22-ц/816/1728/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16 січня 2019 року в складі судді Бакланова Р.В., ухвалене у м. Лебедин, повний текст якого складено 17 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», мотивуючи свої вимоги тим, що 24 листопада 2012 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, відповідно до умов якого йому відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, оформлено платіжну карту та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 100000,00 грн шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100000,00 грн, та на строк 364 календарних днів. Зазначав, що при укладанні договору були порушені його права, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки йому не представлено повної, об'єктивної і достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням та під час укладання договору про надання споживчого кредиту; не представлено для ознайомлення діючих в банку Правил та порядку користування кредитним лімітом, не надано достатньо часу для ознайомлення з умовами кредитування та фізично неможливо було прочитати дрібний текст договору, тому він не міг в повному обсязі оцінити умови договору кредиту. У порушення норм ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в тексті кредитного договору встановлена плата за обслуговування карткового рахунку, що є несправедливими умовами. Також незаконною є умова кредитного договору про третейське застереження, оскільки третейські суди не можуть розглядати справу у спорах щодо захисту прав споживачів. Всупереч положенням Закону України «Про захист персональних даних», в кредитному договорі незаконно позбавлено його, як споживача права відзивати свою згоду на обробку персональних даних. На підставі зазначеного, просив визнати недійсним договір № 007-18505-241112 від 24 листопада 2012 року.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 16 січня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на п.2.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не перевірив, чи дійсно доводилася така інформація у вигляді довідки чи іншого належного документу і послався лише на те, що він підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом. Доводить, що встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування карткового рахунку та умов щодо безумовної, безвідкличної згоди на обробку персональних даних є незаконними.

Вказує, що на час укладання кредитного договору (24 листопада 2012 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, тому включення до умов договору п. 4.1 про вирішення спору Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків є незаконним, а кредитний договір є недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 1112, відповідно до умов якого було відкрито поточний рахунок з використанням платіжної картки та встановлений кредитний ліміт в сумі 100000,00 гривень.

У п. 5.1 укладеного договору зазначено, що Клієнт (позивач) з підписанням цього договору засвідчив, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору.

У пунктах 5.10, 5.20 кредитного договору зазначено, що Клієнт (позивач) підтверджує своє ознайомлення у письмовій формі зі своїми правами як суб'єкта персональних даних, визначеними Законом України «Про захист персональних даних», метою збору даних та особами, яким передаються його персональні дані. Підписанням договору Клієнт підтверджує, що він отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів) (а.с. 10-11).

При укладенні договору між сторонами були підписані тарифи на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Кредитна картка № 1 «Еволюція XL», де викладена інформація про суми кредитної лінії, частку щомісячного погашення, дату щомісячного погашення, строки кредитування, процентні ставки по всім видам послуг, штрафні санкції, претензійна робота (а.с. 11, зворот).

На підставі договору № 242/к від 19 лютого 2018 року ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги заборгованості по кредитному договору № 007-18505-241112, укладеному з ОСОБА_1 (а.с. 30).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки позивач не довів, що при укладенні кредитного договору були порушені його права, передбачені положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про третейські суди», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних».

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Доводи скаржника щодо недійсності кредитного договору по суті зводяться до невідповідності умов кредитного договору положенням законодавства, а також порушення його прав при його укладенні, які не можуть бути підставами для визнання оспорюваного договору недійсним, виходячи з наступного.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України унормовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що сторони кредитного договору погодили всі його умови, підписавши його, тим самим посвідчили свою обізнаність та згоду з його умовами.

При укладенні договору волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів, що і було здійснено сторонами.

Як зазначалося раніше, у п. 5.1, 5.10, 5.20 укладеного договору позивач підтвердив, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору; ознайомлений у письмовій формі зі своїми правами як суб'єкта персональних даних, визначеними Законом України «Про захист персональних даних», метою збору даних та особами, яким передаються його персональні дані; отримав повну, доступну та вичерпну інформацію щодо умов надання кредиту за договором, а саме - щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, щодо розміру щомісячних платежів та орієнтовної сукупної вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів) (а.с. 10-11).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що працівники ПАТ «Дельта Банк» належним чином ознайомили позивача з умовами кредитування, в тому числі про сукупну вартість кредиту та не порушили його прав, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи скарги про те, що ОСОБА_1 не зміг прочитати текст договору та додатки до нього через дрібний розмір шрифту є безпідставними та обґрунтовано спростовані судом першої інстанції.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Згідно з пунктом 1.6. тарифу на обслуговування платіжних карток укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», сторони дійшли взаємної згоди про розмір процентів за користування відновлювальною кредитною лінією в розмірі 0,0001% річних та встановлену плату за обслуговування карткового рахунку 9,90 грн.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги (частина 14 статті 47 Закону).

Посилання скаржника на невідповідність кредитного договору положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу, оскільки встановивши в кредитному договорі сплату комісії, в ньому зазначено, що вона нараховується за послуги з обслуговування кредитного рахунку. Крім того, відсутні підстави вважати ці умови несправедливими.

Системний аналіз положень укладеного між сторонами договору, Закону України «Про третейські суди», Закону України «Про захист персональних даних» свідчить про відсутність порушень прав позивача, які відповідно до ст. 215 ЦК України є підставою для недійсності правочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик