Справа № 707/2-1639/2010
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2010 року, ухваленого суддею Заборовським В.С., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання власником квартири,-

встановив:

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.07.1999 р. державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Плетньовою Л.М. було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений між продавцем ОСОБА_6 та покупцем ОСОБА_4 Відповідач ОСОБА_4 є його рідною дочкою. Враховуючи обставини, що його дочка ОСОБА_4 проживала в м.Мукачево Закарпатської області вони з дружиною в 1996 році також вирішили переїхати на Закарпаття з Чернігівської області. В м.Мукачево він з дружиною придбали будинок для власного проживання. Через деякий час він м.Чернігів продав будинок і вилучені кошти за його продаж дав своїй дочці ОСОБА_4 для придбання квартири, так вона була одружена і у неї були на утриманні малолітні діти. Для придбання квартири він передав дочці грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн. З певних обєктивних та субєктивних причин договір купівлі - продажу квартири був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, але фактично грошові кошти були його. На даний час його зять ОСОБА_2 заборговував значні грошові кошти банківським та кредитним установам і з даного приводу є відповідні рішення суду та накладено арешти на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 Дані обставини вказують на те,що це порушує його права і він змушений звернутися до суду. Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 06 липня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Плетньовою Л.М.; визнати договір купівлі-продажу від 06.07.1999 року укладений між ОСОБА_6 та ним (ОСОБА_3); визнати його (ОСОБА_3) власником квартири АДРЕСА_1

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 квітня 2010 року заявлений позов задоволено.

ОСОБА_2, як особа, яка не брала участь у справі, подав апеляційну скаргу на дане рішення, просить його скасувати, ухвалити у даній справі нове рішення, яким відмовити у заявленому позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що його не залучено до участі у справі, а оскаржуваним рішенням його позбавлено права власності на нерухоме майно, яке було ним придбано в період шлюбу з відповідачем ОСОБА_4, який був зареєстрований 14 листопада 1991 року.

У відзиві на апеляцію позивач ОСОБА_3 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін. Зокрема, зазначає, що суд правильно встановив, що спірна квартира придбана за його кошти, які він передав своїй доньці ОСОБА_4 і яка визнала позов; шлюб між його донькою та апелянтом розірвано рішенням суду у 2011 році; апелянт знав про дане рішення, однак протягом трьох років з моменту розірвання шлюбу з вимогою про визнання квартири спільним майном подружжям та поділ майна подружжя не звертався.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Встановлено, що 06 липня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу , який посвідчено державним нотаріусом Плетньовою Л.М. за реєстром № 1628, відповідно до якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купила квартиру у АДРЕСА_1 за 17600 грн.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що кошти для придбання вказаної квартири у сумі 18000грн. передав позивач ОСОБА_3 своїй доньці ОСОБА_4 а тому договір купівлі - продажу, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_4є недійсним, наявні підстави для визнання даного договору дійсним між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 та визнання ОСОБА_3 власником квартири.

Однак, з даним висновком суду не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_4 з 14.11.1991 року перебувала в зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 (а.с.6).

Шлюб між подружжям розрізано у 2011 році, що визнається позивачем у справі та апелянтом ОСОБА_4

Квартира у АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_4 придбана в період шлюбу з апелянтом ОСОБА_2

Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статей 4, 5 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами.

Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач - це особа, яка на заяву позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорювання його прав й інтересів.

Звертаючись у суд із заявленими позовними вимогами, позивач вважав, що саме на ОСОБА_4 (яка є відповідачем у справі) лежить уся матеріально-правова відповідальність, і остання повинна бути відповідачем щодо даних позовних вимог.

В той же час дані позовні вимоги безпосередньо впливають на права та інтереси апелянта ОСОБА_2, так як придбана квартира за оспорюваним договором купівлі - продажу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і апелянт ОСОБА_2 в даній справі повинен бути співвідповідачем.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України, чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Однак, протягом судового розгляду в суді першої інстанції, позивач не заявляв клопотання про залучення до участі в справі ОСОБА_2 і такий не залучався до участі у справі.

Суд першої інстанції не виконав свій обов'язок, передбачений ч.4 ст. 10 ЦПК України, чинного на момент розгляду справи судом, і не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив позивачу його права щодо залучення до участі у справі вказаного співвідповідача, не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії і не забезпечив позивачу здійсненню його процесуальних прав. Натомість, суд розглянув справу по суті у неналежному (неповному) суб'єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.

Крім того, суд першої інстанції взагалі безпідставно задовольнив заявлений позов, незаконно змінив суб'єктний склад договору купівлі - продажу та визнав стороною договору особу, яка не брала участі у даних правовідносинах.

Таким чином, ОСОБА_3 пред'явлено позов до неналежних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб'єктному складу, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідача в порядку ст. 51 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду, рішення суду першої інстанції згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб'єктний склад сторін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 352,48 грн. судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2018 року відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 48, 51, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2010 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири, визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири, визнання власником квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,48 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 15.11.2018 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: