КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/3802/2019 Головуючий в суді 1 інстанції - Панченко О.М.
Унікальний №754/8595/18 Суддя-доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, до якої приєднались ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 06 грудня 2018 року про відмову у вжиття заходів забезпечення позову, у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способів у часті у вихованні та спілкуванні з дітьми,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просили зобов'язати відповідача не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з дітьми, встановити способи участі позивачів у вихованні дітей шляхом визначення графіку побачень кожного вівторка, четверга і п'ятниці, а також у святкові дні та на канікулах. Крім того, позивачі просили відшкодувати завдану їм відповідачем моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. кожному.

В ході розгляду справи представник позивачів заявив клопотання про забезпечення позову шляхом встановлення до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі для позивачів побачення з дітьми - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за наступним графіком: кожної п'ятниці ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 та /або ОСОБА_5 після закінчення занять забирає (забирають) ОСОБА_7 зі школи, а ОСОБА_7 з дошкільного навчального закладу, проводять з ними час без присутності матері ОСОБА_6 і наступного дня у суботу не пізніше 20 год. 00 хв. повертають обох дітей до місця їх постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1; або кожної суботи ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 та/або ОСОБА_5 після 18 годин забирає (забирають) ОСОБА_7 та ОСОБА_7 з місця їх постійного проживання, проводять з ними час без присутності матері ОСОБА_6 і наступного дня у неділю не пізніше 20 год. 00 хв. повертають обох дітей до місця їх постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог заяви представник позивачів вказував, що на момент подання заяви відповідач по справі продовжує чинити перешкоди у побаченнях з дітьми. Подальше позбавлення спілкування та побачень дітей з батьком, дідусем та бабусею призведе до посилення впливу матері на дітей та прогресування негативного ставлення дітей до батька, дідуся та бабусі. Дана обставина, після вирішення справи судом, на думку заявника, може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки вже самі діти не будуть бажати бачитись з позивачами.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на доводи заяви, просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити у повному обсязі. Скаржник зазначає, що забезпечення позову в обраний позивачами спосіб не може вважатися намаганням вирішити позовні вимоги по суті, оскільки вимоги, викладені безпосередньо у позовній заяві, є значно ширшими від тих, які зазначені в заяві про забезпечення позову. Крім того, скаржник посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначає, що тривалий розгляд даної справи без надання позивачам можливості спілкуватися з дітьми може унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції до апеляційної скарги приєдналися позивачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, який в силу п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України не є вичерпним.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Досліджуючи обґрунтованість вимог, викладених в апеляційній скарзі та заяві про забезпечення позову, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що тривалий розгляд даної справи без спілкування дітей з позивачами може спричинити усталене відчужене ставлення дітей до їх батька, дідуся та бабусі, що в свою чергу зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення даного позову.

При цьому, колегія суддів вважає, що обраний позивачами вид забезпечення позову співмірний із заявленими позовними вимогами та не може вважатися вирішенням спору по суті, оскільки не охоплює усієї маси конфліктних та спірних питань, що виникли між сторонами, а спрямований виключно на забезпечення найкращих інтересів дітей.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції вважає, що зустрічі батька, дідуся та бабусі з дітьми один раз на тиждень безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивачів з малолітніми дітьми і ця обставина відповідатиме законним інтересам як батька так і дітей, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з їх батьком, бабусею та дідусем повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від таких зустрічей.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 344/16653/16-ц.

Крім того, ухвалюючи рішення в справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії (заява №6221/14), Європейський суд з прав людини виходив з того, що тривалий судовий процес, пов'язаний, у тому числі, з встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів, вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції, як постановлену з неповним з'ясуванням суттєвих обставин справи, та постановити судове рішення, яким частково задовольнити заяву позивачів про забезпечення позову, встановивши для останніх побачення з малолітніми дітьми кожної п'ятниці після закінчення дітьми занять і до 19.00 год. цього ж дня без присутності матері з поверненням дітей до місця їх проживання.

Керуючись ст.ст.374,376 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, до якої приєднались ОСОБА_4 та ОСОБА_5, задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року та постановити нову постанову про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Встановити, до набрання законної сили рішенням суду про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, для ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 побачення з дітьми ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, за наступним графіком: кожної п»ятниці після закінчення дітьми занять і до 19.00 год. цього дня без присутності матері з поверненням дітей до місця їх проживання.

В решті заяви відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: