Постанова

Іменем України

04 березня 2019 року

м. Київ

справа № 589/411/17

провадження № 61-19327св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-Голландська агрокомпанія»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-Голландська агрокомпанія» (далі - ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія») та просив: - розірвати договір оренди земельною ділянки площею 2, 3871 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапліївської сільської ради Шосткинського району, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія»; - розірвати договір оренди земельної ділянки площею 2, 7061 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапліївської сільської ради Шосткинського району, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія».

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - мати ОСОБА_7, яким за життя належали на праві власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапліївської сільської ради Шосткинського району, які були передані в строкове платне користування ТОВ «Українсько-Голландська компанія» відповідно до договорів оренди землі від 11 листопада 2013 року.

Після смерті батьків позивач, як спадкоємець першої черги, успадкував земельну площею 2, 3871 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельну ділянку площею 2, 7061 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапліївської сільської ради Шосткинського району, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договорів оренди, що укладалися батьками позивача, оскільки він є новим власником земельних ділянок.

Відповідачем відмовлено у розірванні договорів оренди землі, які укладалися з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, тому просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано договір оренди земельною ділянки площею 2, 3871 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапліївської сільської ради Шосткинського району, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія», номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 6158383 від 27 червня 2014 року.

Розірвано договір оренди земельною ділянки площею 2, 7061 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чапліївської сільської ради Шосткинського району, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія», номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 6158437 від 27 червня 2014 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що орендодавці, з якими укладено спірні договори, померли, і вказаними земельними ділянками володіє інша особа, яка договір оренди з ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія» не укладала, й бажає в повному обсязі реалізувати своє право власності на земельні ділянки шляхом розірвання договорів оренди.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року скасовано.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія» про розірвання договорів оренди землі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірними договорами оренди не передбачена можливість їх розірвання в односторонньому порядку у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що він як власник земельних ділянок має право користування та розпорядження ними. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Судом апеляційної інстанції не враховано вищевказані положення Закону.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 589/411/17 передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 11 листопада 2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія» укладено договір оренди землі. Відповідно до умов вказаного договору в оренду передана земельна ділянка загальною площею 2, 3871 га, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 10 років зі сплатою орендної плати щорічно у розмірі 4, 75 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Також 11 листопада 2013 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого в оренду передана земельна ділянка загальною площею 2, 7061 га, кадастровий номер НОМЕР_2, строком на 10 років зі сплатою орендної плати щорічно у розмірі 4, 75 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_7

Після їх смерті позивач успадкував земельні ділянки площею 2, 3871 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 2, 7061 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03 листопада 2016 року позивач як новий власник звернувся до відповідача із заявою про розірвання договорів оренди землі від 11 листопада 2013 року.

Листом від 05 грудня 2016 року ТОВ «Українсько-Голландська агрокомпанія» відмовило у розірванні спірних договорів у зв'язку з відсутністю правових підстав для цього.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

До ОСОБА_4 у зв'язку з прийняттям спадщини після смерті батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перейшли права та обов'язки за спірними договорами оренди землі.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимоги однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 651 ЦК України).

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом 37 спірних договорів оренди землі, які є ідентичними за своїм змістом, передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з пунктом 38 договорів, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Судами встановлено, що відповідач умови спірних договорів виконує, сплачує орендну плату у визначеному порядку, земельні ділянки використовує відповідно до їх цільового призначення.

Встановивши, що діючим законодавством та умовами спірних договорів оренди землі не передбачено такої підстави для розірвання договору, як перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду щодо їх, що відповідно до положень

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4, залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат