ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8447/19 Справа № 205/3507/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивовані тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1998 року, виданого ВАТ «завод металоконструкцій ім. Бабушкіна». 10 вересня 1996 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 зареєструвала місце проживання у квартирі позивача. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідачки із проханням, а потім із вимогою про зняття з реєстраційного обліку та виселення зі спірної квартири, проте, відповідачка відмовляється, хоча має інше житло, яке отримала у спадок за заповітом після смерті своєї матері. За час проживання у спірній квартирі матеріально майно не утримувала, поточний ремонт не здійснювала. Проживання ОСОБА_1 у квартирі, належній позивачеві, завдає шкоди правам та інтересам ОСОБА_2 , який на теперішній час підтримує стосунки з іншою жінкою і бажає проживати з нею у належній йому квартирі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме, усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування вказаною квартирою. У задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідачки з реєстраційного обліку відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не є власником (співвласником) квартири АДРЕСА_1 , доведених документально родинних стосунків з позивачем не має, реєстрація відповідачки за адресою належної позивачеві квартири порушує його права як власника цієї квартири, а тому позовні вимоги в частині усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування вказаною квартирою підлягають задоволенню. При цьому, відмовляючи у задоволенні вимог в частині зняття відповідачки з реєстраційного обліку, суд виходив з того, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не є єдиним власником спірної квартири. Апелянт зазначає, що вона на законних підставах проживала в квартирі протягом 20-ти років та продовжує там проживати не порушуючи правил співжиття, в квартирі знаходяться її особисті речі: одяг, меблі, посуд та побутові прилади. Крім того, апелянт вказує, що не має іншого житла та інших членів родини до кого б вона могла вселитись. Також, апелянт зазначає, що сплачує платежі за спожиті комунальні послуги та вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє її права користування займаним приміщенням.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог. При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідачки з реєстраційного обліку, суд виходив з того, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо усунення перешкод в користуванні квартирою, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1998 року, виданого ВАТ завод металоконструкцій ім. Бабушкіна, власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після її смерті право власності переоформлено не було.

З 10 вересня 1996 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та місце реєстрації № 8802 від 18 жовтня 2013 року, у квартирі АДРЕСА_1 , крім позивача зареєстрована також і відповідачка.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована з дозволу власників вказаної квартири та фактично проживає у спірній квартирі та сплачує платежі за спожиті комунальні послуги.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Проте, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Крім того, за положеннями ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Керуючись вказаними нормами закону, а також встановивши факт постійного проживання відповідачки у спірній квартирі, сплату останньою платежів за комунальні послуги, відсутність заперечень щодо проживання відповідачки у квартирі іншого співвласника, а також відсутність належних доказів того, що вона чинить позивачеві перешкоди у користуванні належною йому часткою спірної квартири - колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою, оскільки правових підстав для цього не було.

Рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін, оскільки в апеляційному порядку не оскаржується.

В зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко