АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/478/19Головуючий по 1 інстанції - Середа Л.В.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву №б/н від 01.12.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 04.07.2018 року склала 15110, 90 гривень, в тому числі: 4951, 26 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 10 557, 38 грн - нараховано пені, 500 грн - штраф (фіксована частина); 695, 76 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив суд стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В мотивування рішення судом зазначено, що 01 грудня 2008 року відповідач підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна», відповідно відповідач отримала кредит у розмірі 200 грн, однак на момент укладення даного правочину відповідачу виповнилось 17 років, тобто кредитний договір укладено з неповнолітньою фізичною особою в стані неповної цивільної дієздатності, докази щодо надання згоди батьками на укладення цього кредитного договору в справі відсутні.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вказує, що рішення прийняте без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, тому просило апеляційний суд скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов банку.

При цьому в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем надано анкету заяву від 01 грудня 2008 року, а дата народження відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на час укладення кредитного договору відповідачу виповнилось повних 16 років.

Зазначає, що в даному випадку було укладено дрібний побутовий правочин, який спрямований задовольняти побутові потреби відповідача, а батьки (усиновлювачі) не заявляли претензій банку, тому правочин вважається схваленим, а обов'язки за договором підлягають виконання сторонами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01 грудня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у ПАТ КБ «Приватбанк» у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір був укладений у формі підписання ОСОБА_3 заяви, у відповідності до якої остання просила банк надати їй кредитну картку «Універсальна» зі сплатою 3% у місяць, із кредитним лімітом у 200 грн. В підписаній відповідачем заяві вона погодилась, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 04 липня 2018 року за розрахунком банку має заборгованість на загальну суму 15 110, 90 грн, яка складається із 4951,26 грн - заборгованість за відсотками; 10557,38 грн - заборгованість за пенею; а також заборгованість по судовим штрафам в розмірі 1195,76 грн.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом другим частини першої статті 30 ЦК України визначено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідач ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом на день укладення оспорюваного кредитного договору, їй було повних 17 років.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України).

За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку виходив з тих підстав, що на момент укладення кредитного договору відповідач не мала повної цивільної дієздатності, яка б давала їй права на укладення спірного договору, а тому за вказаних обставин є підстави для відмови у задоволенні позову банку.

Разом з тим, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Спірний договір від 01 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачем та іншими заінтересованими особами не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним, а тому суд першої інстанції не врахувавши вказані норми закону, прийшов до помилкового висновку про відмову у позові із цих підстав.

Разом з тим, досліджуючи позовні вимоги банку на предмет їх обґрунтованості та доведеності, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди ( ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інші значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторонам повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

На підтвердження позовних вимог АТ АБ «ПриватБанк» надано Заяву, яка підписана сторонами, розрахунок заборгованості із 01 грудня 2008 року по 04 липня 2018 року, витяг Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду.

Як вбачається зі змісту Заяви, ній вказано, що ОСОБА_3 ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанк, а також його місцезнаходження.

Як доказ банком надано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в загальних положеннях яких вказано, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі ліцензії Національного банку України № 22 від 29 липня 2009 року, що підтверджує, що додані до справи Умови та Правила надання банківських послуг, почали діяти не раніше вказаної вище дати, хоча банк посилається про укладення договору про приєднання 01 грудня 2008 року.

Банк не надав жодного доказу того, що надані ним Умови та Правила надання банківських послуг дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами договору, враховуючи, що і надані Умови і Правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, тому їх не можна визнати належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Письмові докази подаються в оригіналах або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством.

При цьому, враховуючи те, що саме в Умовах та Правилах надання банківських послуг міститься основна інформація щодо умов виконання договору, нарахування відсотків та штрафних санкцій, термін дії договору та умови перевипуску картки, суд позбавлений можливості перевірити правильність наданого банком розрахунку.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору про приєднання.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову по інших підставах, ніж тих, що вказані в рішенні суду.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 січня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: