ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6174/19 Справа № 191/3855/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Синельниківський молочний завод на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Синельниківський молочний завод, треті особи територіальна державна інспекція з питань праці у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 01 листопада 2016 року він був прийнятий на посаду директора ТОВ «Синельниківський молочний завод» згідно наказу № 36-к. Згідно наказу 22-к від 18 серпня 2017 року позивач знаходився у черговій відпустці у період з 21 серпня 2017 року по 23 вересня 2017 року, а 05 вересня 2017 року позивачем подано відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням у зв`язку з переїздом до іншого району. 11 вересня 2017 року позивачем винесено рішення про скликання позачергових загальних з метою розгляду заяви позивача про звільнення за власним бажанням. Проте, 26 вересня 2017 року позивач був звільнений з займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно п.1 ст.41 КЗпП України відповідно до наказу № 31-К від 26 вересня 2017 року.

Підставою для звільнення у наказі зазначено протокол загальних зборів учасників ТОВ «Синельниківський молочний завод» від 06 вересня 2017 року. Проте, позивач зазначає, що не вчиняв грубого порушення трудових обов`язків. Які саме фактичні обставини стали причиною звільнення позивачу невідомо, оскільки про будь-які порушення трудового законодавства позивач не повідомлявся, не був повідомлений про загальні збори та не брав у них участь. Більш того, відповідно до статуту підприємства саме керівник мав скликати загальні збори та повідомляти учасників про їх скликання за 30 календарних днів, отже збори взагалі фактично не могли відбутись.

Коли позивач після відпустки прийшов на роботу, його було недопушено до робочого місця без пояснення причин, йому не видали ні наказу про звільнення, який позивач отримав поштою, ні трудову книжку. Позивач вважає, що справжньою причиною його звільнення є конфлікт з засновниками підприємства, який виник у зв`язку з небажанням засновників розрахуватися з робітниками підприємства та при цьому врахувати наднормові години. Внаслідок конфлікту сталася сварка, після якої печатки та установчі документи, які позивач тримав у своєму сейфі, без дозволу та відома позивача вибули з його фактично володіння, внаслідок чого позивачем було подано заяву до Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про крадіжку печатки, що підтверджується талоном- повідомленням від 09 вересня 2017 року. Також 27 вересня 2017 року невідомі особи завдали позивачу тілесних ушкоджень, а саме - хімічний опік очей.

Наведені вище обставини свідчать про незаконність звільнення позивача та про характер відносин які склались між ним і відповідачем. Таким чином, позивач з урахуванням відпустки повинен бути звільнений з 25 вересня 2017 року. Також відповідач не виплатив позивачу належних виплат заробітної плати, навіть без врахування наднормових годин та виконання роботи за суміщенням.

Згідно довідки ОК-5 позивачу було нараховано за період з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року 28975 грн. 59 коп., в той час як фактично за період з 04 січня 2017 року по 03 жовтня 2017 року позивач отримав 18879 грн. 23 коп., що підтверджується випискою по рахунку № /1003 за період з 04 січня 2017 року по 03 жовтня 2017 року.

Враховуючи суми податків які повинні сплачуватись роботодавцем з доходів позивача за період з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року позивачу не виплачено заробітну плату у розмірі 6414 грн. 91 коп:

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату у розмірі 6414 грн. 91 коп., стягнути з відповідача не виплачені відпускні у розмірі 5576 грн. 73 коп., стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, змінити формулювання причин звільнення позивача на «звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням», дату звільнення змінити на 25 вересня 2017 року замість 26 вересня 2017 року та видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року позов задоволено та ухвалено змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з звільнення «за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно ст.41 п.1 КЗпП України» на звільнення «за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України»; змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 26 вересня 2017 року на 25 вересня 2017 року; зобов`язати ТОВ «Синельниківський молочний завод» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку; стягнути з ТОВ «Синельниківський молочний завод» на користь ОСОБА_1 не виплачену заробітну плату в розмірі 6414 грн. 91 коп; стягнути з ТОВ «Синельниківський молочний завод» на користь ОСОБА_1 не виплачені відпускні в розмірі 5576 грн. 73 коп.; стягнути з ТОВ «Синельниківський молочний завод» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати за період з 25 вересня 2017 року до 22 травня 2018 року в розмірі 27289 грн. 18 коп.; стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є встановленою, відповідачем були порушені права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Синельниківський молочний завод» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Так, судом встановлено, що 01 листопада 2017 року позивач був прийнятий на посаду директора ТОВ «Синельниківський молочний завод», а 26 вересня 2017 року був звільнений з посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків згідно п.1 ст.41 КЗпП України.

Згідно письмової заяви позивача від 05 вересня 2017 року, він просив звільнити його з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з переїздом на постійне проживання до іншого населеного пункту.

Згідно з п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

За змістом указаної норми підставою для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов`язків, а не порушення, що триває певний час, зокрема, неналежне виконання своїх обов`язків тощо.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.22 «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Обставини справи, встановлені судом, не свідчать про те, що позивач вчинив грубе порушення трудових обов`язків і що до нього міг бути застосований передбачений цією нормою закону крайній захід дисциплінарного стягнення - звільнення з роботи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 05 вересня 2017 року подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Отже, відповідач повинен був звільнити позивача згідно поданої заяви за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов правильного висновку про незаконність звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та зміни причин формулювання при звільненні.

Крім того, доказів грубого одноразового проступку суду надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги в частині невиплаченої заробітної плати і відпускних районний суд виходив з наступного.

Згідно довідки ОК-5 позивачу було нараховано за період з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року 28975 грн. 59 коп., в той час як фактично за період з 04 січня 2017 року по 03 жовтня 2017 року позивач отримав 18879 грн. 23 коп., що підтверджується випискою по рахунку № /1003 за період з 04 січня 2017 року по 03 жовтня 2017 року.

Враховуючи суми податків які повинні сплачуватись роботодавцем з доходів позивача за період з 01 січня 2017 року по 01 вересня 2017 року позивачу не виплачено заробітну плату у розмірі 6414 грн. 91 коп:

Не виплачена заробітна плата = нарахована заробітна плата - фактично сплачена позивачу сума - Податок на доходи позивача - Військовий збір з доходів позивача.

28 975,59 - 18 879,23 - 3398,26 - 283,19 = 6414 грн. 91 коп.

Нарахована заробітна плата: 28 975 грн. 59 коп.

Фактично сплачена позивачу сума: 18 879,23 грн.

Податок на доходи позивача: 18879,23*0,18 = 3398,26 грн.

Військовий збір з доходів позивача: 18 879,23*0,015 = 283,19 грн.

Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, за період відпустки з 21 серпня 2017 року по 23 вересня 2017 року.

Сумарний заробіток за період з 01 листопада 2016 року по 20 серпня 2017 року складається 32968 грн. 32 коп.

Кількість робочих днів за період з 01 листопада 2016 року по 20 серпня 2017 року складає 201 день.

Кількість календарних днів у період з 21 серпня 2017 року по 23 вересня 2017 року складає 34 дні.

Таким чином, відпускні складають 32968,32 / 201 *34 = 5576,73 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з п. 7 порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Згідно ст.74 КЗпП передбачає, що працівникам надаються щорічні відпустки (основна і додаткові) із збереженням на їх період місця роботи (посади) і зарплати.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був звільнений з роботи 25 вересня 2017 року.

Враховуючи, що за період з 01 січня 2017 року до 01 вересня 2017 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 28975,59 грн., то середній заробіток позивача за місяць становив 3219,51 грн.

Враховуючи розмір заробітної плати позивача, який складав 3219,51 грн., вважає за необхідне визначити відшкодування за час затримки розрахунку за період з 25 вересня 2017 року до дня ухвалення рішення у справі, тобто до 22 травня 2018 року, в розмірі 27289,18 грн., із розрахунку 3219,51 грн. за кожний місяць затримки.

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині невиплаченої заробітної плати і відпускних та стягнення з відповідача на користь позивача даних сум, розрахунки яких перевірені колегією суддів, та колегія суддів погоджується з ними та вважає їх вірними.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Синельниківський молочний завод залишити без задоволення.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко