Справа № 382/2342/18 Головуючий 1 інстанція- Кисіль О.А.
Проваження № 22-ц/824/3624/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП, задоволена заява позивача про забезпечення позову. Ухвалено накласти арешт на належний відповідачу житловий будинок, розташований по вул.Шкільна 16 у селі Лизогубова Слобода Згурівського району Київської області.

Не погоджуючись із ухвалою відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповноту і неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи. Скарга мотивована відсутністю підстав для вжиття заходів забезпечення позову, як і відсутністю доказів про намір відповідача провести відчуження свого будинку, на що безпідставно посилається заявник. Вказує, що сторони не мають спору з приводу житлового будинку та відсутня загроза невиконання можливого рішення суд. Суд незаконно розглядув заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову за правилами ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року, зазначивши п'ятиденний строк апеляційного оскарження ухвали, тоді як діюча норма передбачає оскарження ухвали на протязі 15 днів.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат ШевченкоВ.І. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити і скасувати ухвалу Яготинського районного суду Київської області як незаконну.

- 2 -

Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в провадженні Яготинського рйонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 доОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Провадження у справі відкрите 08 січня 2019 року.

Предметом спору у справі є стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 179884,71 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000 грн., а такж судових витрат. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач є винуватцем ДТП, внаслідок якої йому завдано матеріальної і моральної шкоди. Вина відповідача у порушенні ПДР стверджується постановою суду про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Частину шкоди у розмірі 99000 грн. сплатила страхова компанія, решта підлягає відшкодуванню відповідачем.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач не бажає добровільно відшкодувати шкоду, а можливе відчуження ним свого будинку, може ускладнити або унеможливити виконання імовірного судового рішення про задоволення позовних вимог. При цьому позивач посилається на те, що відповідач казав своїм знайомим про можливе відчуження будинку з метою уникнення відповідальності.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом

- 3 -

позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захистку прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов'язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захисту її прав.

Задовольняючи заяву позивача, судпершої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених ст.149 ЦПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При вжитті заходів забезпечення позову судом обгрунтовано враховано як зміст вимог позивача, які полягають у стягненні грошових коштів у розмірі 179884 грн., так і співмірність вжитих заходів із позовними вимогами та вид забезпечення позову (пункти 3 і 4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову з огляду на відсутність доказів про намір відповідача провести відчуження свого будинку, є необгрунтованими.

Відхиляючи дані доводи колегія суддів керується наступним.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі розширені підстави вжиття судом заходів забезпечення позову.

Зокрема, якщо за попередньою нормою (ч.3 ст.151 ЦПК в редакції до 15 грудня 2017 року) підставою вжиття заходів забезпечення позову було лише утруднення виконання чи неможливість виконання в майбутньому рішення суду, то згідно ст.149 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову не тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду але і якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Аналогічні приписи містить ст.18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_1 не надав доказів про те, що у

- 4 -

випадку імовірного задоволення позову ОСОБА_2 він зможе відповідно до положень ст.18 ЦПК України виконати рішення і одноразово сплатити борг, зокрема відповідач не надав ні доказів про свій матеріальний стан, ні про достатність свого заробітку чи наявність грошових коштів, які б дозволяли сплатити борг і відповідали сумі позову.

За таких обставин суд вірно наклав арешт, оскільки невжиття заходів забезпечення позовуможе істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав позивача за захистом яких він звернувся до суду з огляду на предмет позову та наявність спору між сторонами щодо відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами відсутній спір з приводу житлового будинку безпідставні і не мають правового значення при вирішенні питання про законність і обгрунтованість вжиття судом заходів забезпечення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на розгляд заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову за правилами ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року як безпідставні. По-перше, зазначення судом п'ятиденного строку оскарження ухвали не спростовує висновків суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

По-друге, при вирішенні питання про дотримання учасником справи строків апеляційного оскарження ухвали, суд апеляційної інстанції застосовує приписи процесуального закону, а не строки, вказані в ухвалі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: