Номер провадження: 22-ц/813/2019/19
Номер справи місцевого суду: 522/7392/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 Служби безпеки України в Одеській області і позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 Служби безпеки України в Одеській області на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2018 року (одноособово суддя Шепітко І.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 Служби безпеки України в Одеській області про стягнення заборгованості у звязку із виконанням обовязків військової служби в органах Служби безпеки України,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

27.04.2018 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 Служби безпеки України в Одеській області (далі-УСБУ) про стягнення заборгованості у звязку із виконанням обовязків військової служби в органах СБУ в розмірі 362 400 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

29.06.2016 року складено акт №4 про нещасний випадок, повязаний із виконанням позивачем обовязків військової служби 05.10.2002 року. Порушень вимог нормативнро-правових актів, у тому числі з охорони праці з боку позивача та посадових осіб УСБУ не встановлено, за винятком неправомірних дій у 2002 році начальника по роботі з особовим складом УСБУ ОСОБА_4, який, без проведення розслідування нещасного випадку, неправомірно послався на п.18 наказу №77 від 31.03.1999 року, що призвело до безпідставного висновку ВЛК ВМС УСБУ відсутності причинного звязку між отриманими позивачем травмами та виконанням ним обовязків військовоїх служби. Позивач звільнився з органів СБУ за станом здоровя і отримав ІІ групу інвалідності у звязку із захворюванням під час проходження військової служби. Через стан здоровя та з морально-етичних аспектів позивач протягом певного часу рішення в частині визначення причин травмування у жовтні 2002 року не оскаржував і лише влітку 2016 року звернувсая із заяводю про проведення ретельного спеціального розслідування факту його травмування у жовтні 2002 року.

Відповідно до постанови Центральної військово-лікарської комісії військово-медичного упарвління СБУ №1571 від 02.08.2016 року травма позивача, яка мала місце 02.10.2002 року, отримана під час виконання обовків війської служби. Згідно із довідкою МСЕК №807315 від 11.08.2016 року позивач є інвалідом ІІ групи безстроково та отримав «травму під час виконання обовків війської служби в органах СБУ у жовтні 2002 року». Тобто позивачу змінена категорія із «захворювання отримав від проходження військової служби» на «травма отримана під час виконання обовків війської служби», у звязку з чим позивач набув статусу інваліда війни ІІ групи безстроково.

На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2003 року позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 51 000 гривень відповідно до ст. 29 Закону України «Про службу безпеки України», правовою підставою якої була менша сума нарахування грошових коштів через те, що він отримав захворювання під час проходження військової служби.

Посилаючись на те, що у серпні 2016 року встановлено, що він отримав травму під час виконання обовків війської служби, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обовків військової служби призначається одноразова грошова допомога в розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення інвалідності ІІ групи, станом на січень 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 378 гривень, за вирахуванням 51 000 гривень, отриманих на підставі рішення суду у 2003 році, позивач просив стягнути на його користь одноразову грошову допомогу в розмірі 362 400 гривень, що повязано з отриманням ним травми під час виконання обовязків військової служби в органах СБУ у жовтні 2002 році.

Представник відповідача надав відзив до суду першої інстанції, в якому зазначив, що позов не визнає.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.08.2018 року позов задоволено, суд стягнув з УСБУ на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 362 400 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник відповідача УСБУ просить рішення суду від 06.08.2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 на користь УСБУ документально підтверджені судові витрати.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника УСБУ зазначає: рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи; позивач, бажаючи реалізувати своє право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у звязку зі зміною причин встановлення інвалідності, відповідно до Порядку № 975, звернувся із позовом до суду передчасно, оскільки попередньо повинен був звернутисть до УСБУ для розгляду останнім цього питання; 11.08.2016 року, за результатами ініційованого позивачем повторного медичного огляду МСЕК №1 м. Одеси, змінено причину раніше встановленої позивачу II групи інвалідності, а саме на «отримання травми під час виконання обовязків військової служби» зі встановленої 06.02.2003 року причини інвалідності, що настала внасілідок «захворювання, отриманого в період проходження військової служби»; відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 16-3 Закону визначено, що у разі зміни причини інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється; з 06.02.2003 року (дати первинного встановлення інвалідності) по 11.08.2016 року (дати зміни причини інвалідності), сплив дворічний строк, в межах якого могла бути здійснена виплата одноразова грошова допомога; суд першої інстанції невірно застосував п.8 ст. 16-3 Закону, якою встановлений трирічний строк для реалізації права отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, тобто з дня виникнення такого права; згідно із п.3 Порядку № 975 у позивача таке право виникло 06.02.2003 року, тобто в день первинного встановлення йому інвалідномсті, у звязку з чим встановлений Законом трирічний строк на отримання одноразової горошової допомоги на підставі Закону сплив більше 12 років тому.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, зазначаючи: рішення суду від 06.08.2018 року є законним та обґрунтованим; підставою звернення до суду є Акт спеціального розслідування нещасного випадку від 24.06.2016 року, а також Акт про нещасний випадок пов'язаний з виконанням обовязків військової служби № 4 від 24.06.2016 року, якими встановлені неправомірні дії начальника по роботі з особовим складом УСБУ в Одеській області полковника ОСОБА_4, який, без проведення розслідування нещасного випадку відповідно до п.7.3 п.1.3 вимог наказу СБУ від 31.03.1999 року № 77, у листі від

3

22.11.2002 року № 16/2624 неправомірно послався на п. 1.8 зазначеного наказу, що призвело до безпідставного визначення у висновку ВЛК ВМС УСБУ в Одеській області відсутності причинного звязку між отриманними ОСОБА_3 травмами та виконанням ним обовязків військової служби; право на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникло 11.08.2016 року з відповідним правом його реалізізації до 11.08.2019 року; встановлено, що позивач отримав травму під час виконання обовязків військової служби; його звільнено з СБУ за станом здоровя; він отримав ІІ групу інвалідності після проведення спеціального розслідування УСБУ та отримання довідки МСЕК про інвалідність ІІ групи безстроково, у звязку із отриманою травмою під час виконання обовязків військової служби; на підставі рішення суду від 08.07.2003 року він отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 51 000 гривень, яка передбачалась ст. 29 Закону України «Про службу безпеки України»; він має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб (1378х300=0) в розмірі 362 400 гривень.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

06.02.2003 року, на підставі огляду МСЕК, ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності у звязку із захворюванням, отриманим в період проходження військової служби (а.с.52).

20.03.2003 року затверджено висновок відповідача про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 51 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 06.02.2003 року і ст. 29 Закону України «Про служба безпеки України» (а.с.53,54).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2003 року з УСБУ на користь позивача суд стягнув одноразову грошову допомогу в розмірі 51 000 гривень з підстав ст. 29 Закону України «Про служба безпеки України» (а.с.69).

24.06.2016 року складено акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 05.10.2002 року о 08 годині 30 хвилин (а.с.13-18), а 29.06.2016 року складено акт №4 про нещасний випадок, повязаний із виконанням позивачем обовязків військової служби, який стався 05.10.2002 року (а.с.20-23).

Відповідно до довідки МСЕК від 11.08.2016 року, ОСОБА_3 визнаний інвалідом 2 групи внаслідок травми, отриманої в період виконання обовязків військової служби (а.с.11).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із обовязку сплатити одноразову грошову допомогу внаслідок інвалідності військовослужбовця під час проходження ним військовї служби, які регулюються нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон), Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (далі-Порядок).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов і стягуючи одноразову грошову допомогу в розмірі 362 400 гривень виходив з того, що в листопаді 2002 року позивач отримав травму під час виконання обовязків військової служби в органах СБУ, виплата одноразової грошової допомоги позивачу в 2003 році мала місце з інших підстав, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав ст. 16 Закону (а.с.85-89).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2003 року, на підставі огляду МСЕК, ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності у звязку із захворюванням, отриманим в період проходження військової служби.

Позивач у позовній заяві зазначив, що під час виконання обовязків військової служби 05.10.2002 року він отримав травму внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що у подальшому стало підставою для визнання його інвалідом ІІ групи у звязку із захворюванням, отриманим в період проходження військової служби (а.с.3-5).

20.03.2003 року затверджено висновок відповідача про виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 51 000 гривень на підставі висновку МСЕК від 06.02.2003 року і ст. 29 Закону України «Про служба безпеки України», а згідно із рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2003 року із УСБУ на користь позивача суд стягнув одноразову грошову допомогу в розмірі 51 000 гривень з підстав ст. 29 Закону України «Про службу безпеки України»

Відповідно до довідки МСЕК від 11.08.2016 року, ОСОБА_3 визнаний інвалідом ІІ групи внаслідок травми, отриманої в період виконання обовязків військової служби.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (ст. 16 ч.2 п.4 Закону).

Відповідно до ст. 16-2 ч.1 п.б Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи (пп. 4 ч.2 с. 16 цього Закону).

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у звязку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 16-3 ч.ч.4,8,9 Закону).

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обовязків військової служби або внаслідок захворювання, повязаного з виконанням ним обовязків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи (п. 6 пп.1 абз 1,2 Порядку).

Відповідно до довідки МСЕК від 11.08.2016 року, ОСОБА_3 визнаний інвалідом 2 групи внаслідок травми, отриманої в період виконання обовязків військової служби.

Зважаючи на те, що у серпні 2016 року мали місце зміни причин інвалідності позивача, а саме, із «захворювання, отриманого в період проходження військової служби» (встановлена 06.02.2003 року) на «отримання травми під час виконання обовязків військової служби» (встановлена 11.08.2016 року), тобто зміна причин інвалідності сталася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, позивач не має права на випалту одноразової грошової допомоги у звязку зі змінами, що відбулися.

За таких обставин, колегія суддів відмовляє у позові з підстав необґрунтованості позовних вимог.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Ствердження представника відповідача у скарзі про те, що позивач, всупереч Порядку № 975, звернувся із позовом до суду передчасно, оскільки попередньо повинен був звернутисть до УСБУ для розгляду останнім питання про виплату одноразової допомоги безпідставні, оскільки кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доводи позивача у відзиві на скаргу про те, що: право на отримання одноразової грошової допомоги у нього виникло 11.08.2016 року з відповідним правом його реалізізації до 11.08.2019 року; його звільнення з СБУ було здійснено за станом здоровя, він отримав ІІ групу інвалідності після проведення спеціального розслідування УСБУ та отримання довідки МСЕК про інвалідність ІІ групи безстроково, у звязку із отриманою травмою під час виконання обовязків військової служби; він має право на одноразову грошову допомогу в розмірі 300 кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб в розмірі 362 400 гривень, - не заслуговують на увагу.

У серпні 2016 року мали місце зміни причин інвалідності позивача із «захворювання, отриманого в період проходження військової служби» на «отримання травми під час виконання обовязків військової служби», тобто зміна причин інвалідності позивача сталася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Тому позивач на має права на отримання одноразової грової допомоги з підстав ст. ст. 16, 16-2 Закону.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивач не довів свого права на отримання одноразової грошової допомоги, відсутні підстави для ствердження про порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував норми ст. ст. 16, 16-1 Закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.1 п.п.1-3 ЦПК України).

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.7 ЦПК України).

Зважаючи на те, що позивач, якому відмовлено у позові, є інвалідом ІІ групи, і, у встановленому законом порядку, звільнений від сплати судового збору та судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 364 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 Служби безпеки України в Одеській області задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2018 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_2 Служби безпеки України в Одеській області про стягнення заборгованості у звязку із виконанням обовязків військової служби в органах Служби безпеки України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляцйійної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 26.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6