КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №357/2326/18

21 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Голік Н.О., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

06 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного між сторонами договору б/н від 17 квітня 2013 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2 300,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http: //privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 31 січня 2018 року на загальну суму 54 320,48 грн., яка складається із 3 421,02 грн. - заборгованості за кредитом; 44 812,01 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 024,57 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина); 2 562,88 грн. - штрафу (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1 762,00 грн.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 рокупозов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 3 421,02 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат 110,97, а всього 3 531,99 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 року в частині відмови у стягненні процентів, пені та штрафів та в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаних позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що банк не погоджується з рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам, пені та штрафам, вважала, що рішення в цій частині прийняте судом без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначала, що висновок суду першої інстанції про не досягнення між сторонами згоди щодо умов кредитування ґрунтується на припущеннях, оскільки позивач на підтвердження укладення договору між позивачем та відповідачем надав суду розрахунок заборгованості, копію анкети-заяви від 17 квітня 2013 року, Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, натомість відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову банку не подав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків, пені та штрафів не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував.

Вказувала, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. 17.04.2013 року, відповідач пройшов ідентифікацію в Приватбанку та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, таким чином відповідач приєднався до запропонованої банком пропозиції. При укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з тарифами та умовами кредитування, про що поставив свій підпис саме на анкеті-заяві. 17.04.2013 року позичальнику було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_3. 08.08.2013 року картка була перевипущена та відповідач отримав нову картку № НОМЕР_2. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором перед відповідачем виконав, надав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку. У свою чергу, відповідач умови договору щодо своєчасного повернення грошових коштів не виконує, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, та випискою по рахунку, а тому суд безпідставно відмовив банку у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом, пені та штрафу.

Представники Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Бригинець АнютаАнатоліївна та Штронда Антон Михайлович в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з"явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» і ОСОБА_4 був укладений договір б/н за умовами якого, позичальник отримав кредит у розмірі 2 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», стягуючи із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 421,02 грн. та, відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, штрафу. Разом з тим, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 41,02 грн., оскільки відповідач фактично отримав кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача, який не заперечувався відповідачем та не викликав сумнівів в цій частині вимог у суду, а тому є належним та допустимим доказом такої обставини.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

З наявної в матеріалах справи довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що на виконання умов кредитно договору №б/н від 17 квітня 2013 року банком було надано ОСОБА_4 кредитну картку № НОМЕР_3 строком дії з 17.04.2013 року по 08.2016 року.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві (а.с. 24 зворот).

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 26 зворот).

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 27).

Згідно з пунктом 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг за користування кредитом і овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами банка, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13 (а.с. 29 зворот).

ОСОБА_4 свої обов'язки за кредитним договором №б/н від 14 квітня 2013 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості на загальну суму 54 320,48 грн., яка складається із 3 421,02 грн. - заборгованості за кредитом; 44812,01 грн. - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 3 024,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 2 562,88 грн. - траф (процентна складова).

Відповідно до вимог ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, відповідач отримав кредитну картку за № НОМЕР_3 строком дії з 17.04.2013 року по 08.2016 року та користувався кредитним лімітом.

Проте, ОСОБА_4 свої обов'язки за кредитним договором №б/н від 17 квітня 2013 року належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

Отже, враховуючи вищезазначене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає прострочена заборгованість по тілу кредиту, яка обліковується за ОСОБА_4 в сумі 3 421,02 грн. і висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним і апелянтом не оскаржується.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У вказаних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 31 серпня 2016 року включно.

З наявного в матеріалах справи Витягу з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» вбачається, що позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом та відсотками до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості.

Відтак, у межах строку кредитування до 31 серпня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.04.2013 року станом на 31.01.2018 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 за кредитом становить 54 320,48 грн., з яких: 3 421,02 грн. - тіло кредиту; 44 812,01 грн. - заборгованість за відсотками; 3 024,57 грн. - пеня, 3 062,88 грн.- штрафи.

Відсотки за користування кредитом на загальну суму 44 812,01 грн. нараховувалися банком за період з 30.04.2013 року по 31.08.2018 року, пеня та комісія - за період з 01.03.2014 року по 31.01.2018 року, тобто і після закінчення строку дії кредитного договору від 17 квітня 2013 року.

Отже, з урахуванням положень ст.ст.1048, 1050 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають відсотки за користування кредитом, які обліковується за ОСОБА_4 станом на 31 серпня 2016 року (на момент закінчення строку дії кредитного договору) в сумі 11 491,79 грн. та заборгованість по пені та комісії у розмірі 2 450,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів слід відмовити з огляду на наступне.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами і правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, тоді як пунктом 2.1.1.7.6 передбачено сплату штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків сплати платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором.

Враховуючи, що штраф і пеня застосовані позивачем одночасно за одне й те саме порушення - недотримання строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, зазначене є порушенням встановленої у ст.61 Конституції України заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 згідно кредитного договору отримав платіжну картку НОМЕР_2 і її термін дії до останнього дня місяця 01.2017 року, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення повністю, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Зі змісту постанови «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», затвердженої Національним банком України від 30 квітня 2010 року №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2010 року №474/17769 (у редакції, що діяла станом на 30 березня 2014 року), залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов'язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, установлених кредитним договором.

Банк зобов'язаний після виконання взаємних зобов'язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

З наявної в матеріалах справи довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що на виконання умов кредитного договору б/н від 17 квітня 2013 року банком було надано ОСОБА_4 кредитну картку НОМЕР_3 строком дії з 17 квітня 2013 року по 08.2016 року.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статтей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що кредитний договір б/н від 17.04.2013 року (термін дії якого закінчився 31 серпня 2016 року) між сторонами переукладався на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання під НОМЕР_2, строком дії з 08.08.2013 року по 01.2017 року, а тому вказані доводи позивача є безпідставними.

Зазначені твердження ґрунтуються виключно на поясненнях позивача та жодними іншими документами не підтверджені.

У зв'язку з чим, у колегії суддів відсутні правові підстави ототожнювати вказану платіжну картку з кредитним договором №б/н від 17 квітня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду 1-ї інстанції про те, що позивачем не доведено факту існування кредитних правовідносин між сторонами, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, з моменту підписання особою анкети-заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору.

Судом встановлено, що 17 квітня 2013 року відповідачем підписано анкету-заяву, якою він погодився на укладення договору про надання банківських послуг та пройшов ідентифікацію у банку. Таким чином, приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг надало йому право на користування банківськими послугами без укладення окремого договору.

17 квітня 2013 року ОСОБА_4 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, що було зафіксовано фотографуванням його в приміщенні банку відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, активація ним вказаної кредитної картки та користування картковим рахунком також свідчать про укладення між сторонами кредитного договору.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що отримання та користування відповідачем кредитною карткою за вищевказаним картковим рахунком, фотографія з даною карткою у єдиній клієнтській базі банку, виписка по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта, свідчать про те, що відповідач своїми діями визнавав наявність у нього кредитних правовідносин з Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 3 421,02 грн., заборгованості за відсотками в сумі 11 491,79 грн., заборгованості за пенею в сумі 2 450,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафах слід відмовити.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», було понесено судові витрати по сплаті судового збору до суду першої інстанції в розмірі 1 762 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн., позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково на загальну суму 17 362,81 грн., що становить 32% від суми заявлених вимог. З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 1409,60 грн.

Отже, з урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1409,60 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 634, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 77,78, 81, 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Литвиненко Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 13 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитом у розмірі 3 421,02 грн., заборгованість по процентам в сумі 11 491,79 грн., заборгованість за пенею в сумі 2 450,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 1 409,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року

Головуючий: Судді: