КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4307/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Щербенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Миколаєць І.Ю.,-

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 01 червня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що у період з 01 червня 2003 року і по день смерті ОСОБА_4, вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, дбали спільно про матеріальне забезпечення сім'ї, виховували дітей.

16 квітня 2004 року ОСОБА_4 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась спільна донька ОСОБА_5.

З 17 лютого 2005 року ОСОБА_4 та їх донька ОСОБА_5 були зареєстровані у спірній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер.

Позивач зазначає, що батьки ОСОБА_4 вигнали її з донькою зі спірної квартири.

Оскільки квартиру було придбано в період їх з чоловіком проживання однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, то спірна квартира є спільним майном, а позивач має право на 1/2 її частину.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В інших позовних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 01 квітня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року підтверджений належними та допустимими доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги про визнання права власності на 1/2 частину квартири, суд виходив із того, що дана квартира була придбана ОСОБА_4 за власні кошти.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири № 32 по бульвару Т.Шевченка у м. Києві, яка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності.

16 квітня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась спільна донька ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

Згідно довідки форми № 3 КК «ЦКС» з 2005 року ОСОБА_5 зареєстрована в квартирі № АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що починаючи з червня 2003 року і по день смерті ОСОБА_4 вони проживали разом, вели спільне господарство, разом відпочивали, мали спільний бюджет, дбали спільно про матеріальне забезпечення сім'ї, виховували дітей. З 2003 року по 2009 року ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці. Позивач зазначає, що будучи вагітною вдруге, було прийнято рішення придбати квартиру. Факт спільного проживання з 2003 року підтверджується показами свідків та фотокартками. Позивач зазначає, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки придбана в період їх з чоловіком проживання однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що за життя, ОСОБА_4 придбав спірну квартиру за особисті кошти, які він отримав від продажу іншої квартири, яка належала йому на праві приватної власності.

Будь-яких доказів, які б спростовували вказані висновки суду позивач не надала.

Натомість, правильно вирішивши спір в цій частині, суд першої інстанції допустився помилки, задовольнивши позов про встановлення факту проживання однією сім'єю.

Так, встановлення даного факту позивачці необхідно було для визнання за нею права власності на частину спірної квартири.

Судом першої інстанції відмовлено у позові в частині визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, ухвалення рішення про встановлення факту проживання однією сім'єю, без задоволення позову про право на спадкове майно, не призведе до захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав позивачки, а тому такі вимоги також підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріальногоправа.

З урахуванням наведеного рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім'єю слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року в частині встановлення факту проживання однією сім'єю скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г.Музичко