Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 127/23006/14-ц

провадження № 61-30006св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Сопруна В. В., Денишенко Т. О., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 31 січня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Хрещатик» (далі - ВАТ КБ «Хрещатик»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 14/06/фо, за умовами якого позичальник отримала строковий кредит у сумі 13 900,00 євро з терміном повернення, відповідно до графіка погашення кредиту, з остаточним погашенням до 30 січня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

Видача кредиту позичальнику відбувалася шляхом оплати платіжних документів для придбання однокімнатної квартири.

На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 31 січня 2006 року між ВАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 14/06/фо.

27 вересня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін до кредитного договору, умовами якого прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 2 311,92 євро визнали строковою та встановили графік погашення кредиту: починаючи із вересня 2013 року по квітень 2014 року сплачувати щомісячно по 50 євро, починаючи із травня 2014 року по грудень 2015 року сплачувати щомісячно по 130 євро, не пізніше 30 січня 2016 року - 2 987,92 євро. Також, встановлено графік погашення нарахованих за попередні періоди процентів у розмірі 709,55 євро: починаючи із вересня 2013 року по квітень 2014 року сплачувати щомісячно 80 євро, в травні 2014 року - 69,55 євро.

Крім того, 27 вересня 2013 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_6 укладений договір поруки № 14/06/фо-1. Відповідно до вказаних договорів поруки поручителі зобов'язались нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником своїх зобов'язань.

ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 23 жовтня 2014 року має заборгованість у сумі

121 482,37 грн (еквівалент 7 350,59 євро), з яких: сума простроченого кредиту -

999,13 євро; сума кредиту за достроковим поверненням - 4 937,92 євро; заборгованість за відсотками - 1 204,68 євро; пеня за простроченим тілом кредиту - 85,03 євро та пеня за відсотками - 123,83 євро, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня

2014 року позов ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2006 року № 14/06/фо станом на 23 жовтня 2014 року у розмірі 121 482,37 грн, із яких: за курсом 16,526888 грн - 01,00 євро: 999,13 євро - прострочений кредит, 4 937,92 євро - сума кредиту за достроковим поверненням,

1 204,68 євро - проценти, 85,03 євро і 123,83 євро - пеня. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_4 неналежним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором, яке забезпечене порукою ОСОБА_5, ОСОБА_6, а тому наявні правові підстави для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ «КБ «Хрещатик». Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість у розмірі 7350,59 євро.

В задоволенні позову до ОСОБА_5 відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що договір поруки від 31 січня

2006 року № 14/06/фо укладений між позивачем та ОСОБА_5 є припиненим, оскільки договір про внесення змін від 27 вересня 2013 року до кредитного договору від 31 січня 2006 року № 14/06/фо укладений без згоди поручителя.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ «КБ «Хрещатик» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно із пунктом 1.1 договору поруки укладеного із ОСОБА_5 поручитель зобов'язується перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком за кредитним договором від 31 січня 2006 року № 14/04/фо з кінцевим терміном погашення до 30 січня 2016 року, відсотків за користування кредитом із розрахунку 14 % річних, прострочених відсотків, а також штрафів та пені, отже, кінцевий термін та відсоткова ставка лишились незмінними, а тому зміни зобов'язань не відбулося у зв'язку із чим висновки апеляційного суду є помилковими.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 31 січня 2006 року між ВАТ КБ «Хрещатик», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 14/06/фо.

Відповідно до умов цього договору банк надає позичальнику кредит у сумі

13 900,00 євро з терміном повернення відповідно до графіка погашення кредиту з остаточним погашенням до 30 січня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником у повному обсязі, надавши кредит у сумі 13 900,00 євро, що підтверджується заявою ОСОБА_4 про видачу готівки від 31 січня 2006 року.

На забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_5 укладений договір поруки від 31 січня 2006 року № 14/06/фо.

Згідно з пунктом 1.1 договору поруки поручитель зобов'язується перед банком нести у повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком щодо погашення одержаного кредиту відповідно до кредитного договору від 31 січня 2006 року № 14/06/фо.

27 вересня 2013 року між ПАТ «КБ«Хрещатик» та ОСОБА_4 укладений договір про внесення змін до кредитного договору від 31 січня 2006 року № 14/06/фо, яким: пункт 1.1 договору про внесення змін від 27 вересня 2013 року, визнано прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 2 311,92 євро визнано строковою та перенесено її на відповідний рахунок обліку. Встановлено наступний графік погашення кредиту: починаючи із вересня 2013 року по квітень 2014 року сплачувати щомісячно по

50 євро, починаючи із травня 2014 року по грудень 2015 року сплачувати щомісячно по 130 євро, не пізніше 30 січня 2016 року - 2 987,92 євро.

Пунктом 1.2 договору про внесення змін від 27 вересня 2013 року визнано прострочену заборгованість за процентами у розмірі 709,55 євро визнано строковою та перенесено її на відповідний рахунок обліку. Встановлено графік погашення нарахованих за попередні періоди процентів у розмірі 709,55 євро: починаючи із вересня 2013 року по квітень 2014 року сплачувати щомісячно 80,00 євро, у травні

2014 року - 69,55 євро.

Пунктом 1.3 договору про внесення змін від 27 вересня 2013 року передбачено, що застосовувати умову кредитування щодо нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом на суму невиконаних зобов'язань за кредитним договором після дати перенесення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 2 311,92 євро, прострочених процентів 709,55 євро на рахунки обліку строкової заборгованості.

Пунктом 1.4 договору про внесення змін від 27 вересня 2013 року передбачено, що розділи 4-10 кредитного договору викладено у новій редакції.

Зокрема, пунктом 5 передбачено, що цей договір про внесення змін набирає чинності з моменту підписання його сторонами та є невід'ємною складовою частиною кредитного договору.

Крім того, на забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_6 укладений договір поруки від 27 вересня 2013 року

№ 14/06/фо-1, відповідно до якого остання зобов'язалась нести у повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань.

Пунктом 6.2.1 кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати комісій за розгляд та аналіз кредитного проекту позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) від суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2014 року становить: 121 482,37 грн (еквівалент 7 350,59 євро), з яких: сума простроченого кредиту -

999,13 євро; сума кредиту з дострокового повернення - 4 937, 92 євро; заборгованість за відсотками 1 204,68 євро; пеня за прострочене тіло кредиту -

85,03 євро; пеня за відсотками - 123,83 євро.

Враховуючи неналежне виконання позичальником умов кредитного договору,

23 січня 2014 року на адресу ОСОБА_4 направлено лист-претензію з вимогою про повернення простроченої заборгованості, однак прострочена заборгованість не була погашена.

18 вересня 2014 року на адресу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 направлені листи-претензії з вимогою про повернення заборгованості за кредитом, однак заборгованість не була погашена.

Як вбачається із таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, наданої позивачем, реальна процентна ставка (на користь банку) становить 14,56 %, реальна процентна ставка (на користь третіх осіб) становить 15,91 %, тоді як у договорі поруки від 31 січня 2006 року № 14/06/фо визначена 14 % (пункт 1.1), що збільшує обсяг відповідальності ОСОБА_5

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми випливає, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судами встановлено, що доказів про те, що ОСОБА_5 був повідомлений про укладення 27 вересня 2013 року договору про внесення змін до кредитного договору та надав свою згоду на внесення змін до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, матеріали справи не містять.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що порука ОСОБА_5 є припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України, оскільки договором від 27 вересня 2013 року внесено зміни до кредитного договору від 31 січня 2006 року № 14/06/фо, якими збільшено обсяг відповідальності позичальника, відповідно і поручителя, проте згоди на таку зміну зобов'язань забезпечену порукою ОСОБА_5 не надавав. Оскільки внесення змін до кредитного договору призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_5, отже порука припинилась на підставі частини першої статі 559 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення вимог кредитора за рахунок поручителя ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що згідно із пунктом 1.1 договору поруки укладеного з ОСОБА_5 поручитель зобов'язується перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком за кредитним договором від 31 січня 2006 року № 14/04/фо з кінцевим терміном погашення до 30 січня 2016 року, відсотків за користування кредитом з розрахунку

14 % річних, прострочених відсотків, а також штрафів та пені, отже, кінцевий термін та відсоткова ставка лишились незмінними, а тому зміни зобов'язань не відбулося у зв'язку із чим висновки апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00

§ 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик