Ухвала

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 174/435/15-ц

провадження № 61-13396св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Шаповала Г. І. від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л., від 26 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що 16 квітня 2015 року до неї у квартиру прийшли представники виробника металопластикових конструкцій для балконів та запропонували їй встановити на балконі металопластикові конструкції, загальна вартість яких становила 12 018 грн, з виплатою нею цієї суми у розстрочку на 24 місяці.

Вказувала на те, що представник ФОП ОСОБА_5 шляхом омани заволодів її кредитною карткою і з допомогою мобільного платіжного терміналу, без її згоди на те, фактично подав від її імені ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву на отримання нею кредиту на 24 місяці.

Зазначала, що договір споживчого кредиту від 16 квітня 2015 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», є недійсним з тих підстав, що договір між фізичною особою та юридичною особою має бути укладений у письмовій формі, однак вона кредитного договору з банком не підписувала, а тому відсутня обов'язкова письмова форма цього договору.

При цьому у порушення пункту 2 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав їй як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, що підтверджується відсутністю письмового договору про надання споживчого кредиту між ними.

Також указувала на те, що договір індивідуального номера заказу від 16 квітня 2015 року вона підписала 18 квітня 2015 року після того, як ФОП ОСОБА_5 її переконала, що це потрібно для подальшого розірвання оспорюваних нею договорів, що підтверджується її заявою на ім'я ФОП ОСОБА_5 від 18 квітня 2015 року.

Також зазначала, що вона не мала волевиявлення на укладення оспорюваних договорів, оскільки розмір її щомісячної пенсії становить 1 049,00 грн, іншого доходу вона не має, у той час як договором кредиту передбачена щомісячна сплата платежу у розмірі 819,27 грн протягом 24 місяців.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_4 просила визнати недійсними договір споживчого кредиту від 16 квітня 2015 року, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», та договір індивідуального номера заказу від 16 квітня 2015 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_5

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір споживчого кредиту від 16 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Визнано недійсним договір індивідуального номера заказу GP-1919L від 16 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довела, що договір індивідуального номера заказу GP-1919L від 16 квітня 2015 року про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на суму 12 018,00 грн, а також договір кредиту від 16 квітня 2015 року є недійсними, оскільки вони не відповідають вимогам статті 203 ЦК України, частинам першій, третій, четвертій статті 207 ЦК України, частинам першій та другій статті 208 ЦК України, частині першій статті 215 ЦК України та статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. При цьому судом апеляційної інстанції зазначено, що з боку банку договір споживчого кредиту не підписаний, відсутні докази виконання вказаного договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало, що під час укладення договору споживчого кредиту позивач навмисно була введена в оману представниками ФОП ОСОБА_5 Крім того, позивач не була ознайомлена з повною інформацією про умови кредитування, а саме з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення в частині визнання недійсним договору споживчого кредиту, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про визнання договору споживчого кредиту недійсним, оскільки сторонами дотримано письмової форми договору, позивач мала можливість ознайомитись з його умовами та надавши свою кредитну картку представнику ФОП ОСОБА_5 і вказавши пін-код картки, вчинила дії, направлені на укладення договору, та підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому позивач не довела підстав для визнання договору недійсним на підставі статті 230 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, яка 19 лютого 2019 року оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, прийнято відмову від касаційної скарги, касаційне провадження у справі № 754/13763/15-ц закрито.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне поновити касаційне провадження у цій справі, оскільки усунуто обставини, що викликали її зупинення.

Разом із тим, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року справу № 342/180/17-ц (провадження № 61-28274св18) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, під час розгляду справ з аналогічними фактичними обставинами банки на підтвердження тих чи інших умов кредитування повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Таким чином, оскільки наведений правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, суд касаційної інстанції вважав за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України.

Вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та оскаржувані рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 174/435/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити касаційне провадження у справі № 174/435/15-ц за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року.

Зупинити касаційне провадження у справі № 174/435/15-ц за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів недійсними за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Є. В. Синельников С. Ф. Хопта Ю. В. Черняк