Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 642/10683/14-ц

провадження № 61-2667св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року в складі судді Грінчук О. П. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Бездітка В. М., Довгаль А. П., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № СМ-SME703/37/2008ОТ12, згідно з яким банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 150 000,00 CHF.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 12 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-SME/703/37/2008, відповідно до пункту 1.1 якого ОСОБА_5 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 її зобов'язань перед банком у повному обсязі.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідають як солідарні боржники.

18 березня 2011 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля б/н, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № СМ-SME703/37/2008ОТ12.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 6 555 012,74 грн, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 6 555 012,74 грн та 3 654,00 грн судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 23 липня 2014 року у справі № Б-19/200-09, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09 вересня 2014 року, затверджено звіт ліквідатора та визнано вимоги кредитора ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 856 541,96 грн, що були заявлені до ФОП ОСОБА_7 після визнання боржника банкрутом та не задоволені за недостатністю майна банкрута, погашеними.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить ухвалені в справі судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 609 ЦК України.

Унаслідок припинення підприємницької діяльності фізичної особи така особа позбавляється тільки статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. При цьому її зобов'язання як фізичної особи за укладеними нею договорами не припиняються, а залишаються за фізичною особою, яка не перестає існувати.

Кредитний договір від 12 серпня 2008 року № СМ-SME703/37/2008ОТ12укладався саме з ОСОБА_4 як з фізичною особою і не містить посилання на позичальника у статусі фізичної особи-підприємця, з цільового призначення кредиту не вбачається його використанні для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_4

Суд не взяв до уваги постанову Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13.

У квітні 2017 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 12 лютого 2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № СМ-SME703/37/2008ОТ12, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 150 000,00 CHF.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 12 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-SME/703/37/2008, відповідно до пункту 1.1 якого ОСОБА_5 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 її зобов'язань перед банком в повному обсязі.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № СМ-SME703/37/2008ОТ12 ОСОБА_4 не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 01 грудня 2014 року за тілом кредиту у розмірі 102 523,53 CHF та заборгованість за пенею у розмірі 5 168 935,63 грн.

Господарським судом Харківської області 03 березня 2010 року прийнято постанову у справі № Б-19/200-09, з якої відомо, що нежитлове приміщення підвалу № 1-17 в літ. «А-3-4» загальною площею 514,3 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_4, були передані в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язань згідно з кредитним договором від 12 лютого 2008 року № СМ-SME703/37/2008, який укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та фізичною особою ОСОБА_4 За цим договором остання отримала кредит у розмірі 150 000,00 CHF.

Ухвалою Господарського суду Харківської області 23 липня 2014 року у справі № Б-19/200-09 затверджено звіт ліквідатора.

Із тексту цієї ухвали відомо, що ліквідатором була здійснена публікація у газеті «Урядовий кур'єр» від 18 березня 2010 року № 50 про визнання СПДФО ОСОБА_7 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У встановлений законом строк надійшли заяви з грошовими вимогами до банкрута, які були розглянуті та визнані ліквідатором у повному обсязі. Так, ліквідатором були визнані вимоги ПАТ «ОТП Банк» в сумі 1 218 541,96 грн.

Також цією ухвалою визнано погашеними вимоги кредитора ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 856 541,96 грн, що були заявлені до ФОП ОСОБА_7 після визнання боржника банкрутом та не задоволені за недостатністю майна банкрута.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09 вересня 2014 ухвалу Господарського суду Харківської області від 23 липня 2014 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

12 лютого 2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № СМ-SME703/37/2008ОТ12, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 150 000,00 CHF.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 12 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-SME/703/37/2008, відповідно до пункту 1.1 якого ОСОБА_5 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_4 її зобов'язань перед банком в повному обсязі.

Постановою Господарського суду Харківської області від 03 березня 2010 року у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_4 встановлено, що 31 серпня 2009 року банк пред'явив ФОП ОСОБА_4 досудову вимогу № 22-2/101935, в якій зазначено, що сума кредиту становить 138 609,13 швейцарських франків, сума відсотків - 1 792,30 швейцарських франків, пеня - 106 562,63 грн, що за курсом Національного банку України становить 1 218 541,96 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час пред'явлення позову, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд не перевірив наявності чи відсутності підстав відповідальності поручителя з огляду на те, що досудова вимога пред'явлена боржнику 31 серпня 2009 року, з позовом до поручителя ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося у грудні 2014 року.

З матеріалів справи відомо, що умежах справи про банкрутство СПДФО ОСОБА_4 встановлено, що предмет іпотеки реалізований за 460 000,00 грн, грошові вимоги банку були задоволені на суму 362 000,00 грн, в іншій частині за недостатністю майна банкрута визнані погашеними (ухвала Господарського суду Харківської області від 23 липня 2014 року у справі № Б-19/200-09, залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09 вересня 2014 року).

Ураховуючи положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», всі позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг України», зокрема і ті, що були предметом цієї справи, розглядались в межах процедури банкрутства.

Частиною третьою статті 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, зокрема, що вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання фізичної особи банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання фізичної особи банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство фізичної особи відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Суд не з'ясував, чи підлягають задоволенню вимоги кредитора ПАТ «ОТП Банк» на загальну суму 856 541,96 грн, що були заявлені до ФОП ОСОБА_7 після визнання боржника банкрутом та не задоволені за недостатністю майна банкрута, чи підлягають вони стягненню з ОСОБА_7 як з фізичної особи.

Також суд не взяв до уваги постанову Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13.

Укладення кредитного договору від 12 лютого 2008 року № СМ-SME703/37/2008ОТ12 з ОСОБА_4 та цільове призначенням використання кредиту - розвиток бізнесу, не змінює статус ОСОБА_4 як фізичної особи. Договір не містить посилання на позичальника у статусі фізичної особи-підприємця.

Відповідно до пунктів 1-3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Оскільки суд першої інстанції не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, ухвалені у справі судові рішення відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

В.М. Сімоненко

С.П. Штелик