Номер провадження: 22-ц/813/3030/19
Номер справи місцевого суду: 523/272/17
Головуючий у першій інстанції Бузовський В.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колекст») звернулося до суду із позовом ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень (Том І: 2-6, 78-81)просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 08.05.2008р., яка складає 133 406,70 дол. США, що еквівалентно 3483091,52 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною 477 966,00 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» суми судового збору у розмірі 7169,49 грн.

У грудні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою (Том І: а.с. 181-186), в якій просив суд визнати недійсним Договір факторинг №1, укладений 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині відступлення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08.05.2008р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ; визнати недійсним Договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладений 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Кодект», в частині відступлення прав вимоги за Договором від 08 травня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в позові Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Межигірська, буд. №22, код ЄДРПОУ - 37825968) до ОСОБА_1 , (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_1 ) третя особа ОСОБА_3 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_1 , (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_1 ) до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (адреса місцезнаходженн: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, код - 09807750), Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект (адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Межигірська, буд. №22, код ЄДРПОУ - 37825968) про визнання договорів недійсними відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Кей-Колект» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовуТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки і ухвалити у цій частині нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 08.05.2008р., яка складає 133 406,70 дол. США, що еквівалентно 3 483 091,52 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною 477 966,00 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» суми судового збору (Том ІІ: а.с. 26-29).

В свою чергу, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , також подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» про визнання договорів недійсними та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (Том ІІ: а.с. 34-38).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.12.2018 року поновлено представнику ОСОБА_1 ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року. Зупинено дію рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ Кей-Колект про визнання договорів недійсними. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 листопада 2018 року.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. головуючий суддя, судді Гірняк Л.А., Сегеди С.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом ТОВ Кей-Колект до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ Кей-Колект про визнання договорів недійсними, за апеляційними скаргами ТОВ «Кей-Колект» та представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року, яку ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2019 року за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 рокубуло призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.03.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «Кей-Колект» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року по справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей-Колект» про визнання договорів недійсними, а ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2019 року підготовку справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено. Призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду.

У відзивах на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ТОВ «Кей-Колект» та АТ «УкрСиббанк», посилаючись на її необґрунтованість, просять суд залишити без змін рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , а апеляційну скаргу без задоволення (Том ІІ: а.с. 65-67, 104-107).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект», АТ «УкрСиббанк» посилаючись на її обґрунтованість, просить суд задовольнити апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект», рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року в частині позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» задовольнити у повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції з`явився представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представник АТ «УкрСиббанк» - Бойко А.В.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2008р., між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 , був укладений договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до якого Банк надав, а ОСОБА_3 , отримав кредитні грошові кошти в сумі 94 000,00 доларів США. (а.с.15).

В той же день між АКІБ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 , було укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_1 , як Іпотекодавець, в рахунок належного виконання прийнятого ОСОБА_3 кредитного зобов`язання, передав Банку - Іпотекодержателю, іпотеку у вигляді квартири АДРЕСА_4 (а.с.25).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» було відступлене право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № від 08.05.2008р. (а.с.33).

Крім того, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за договором іпотеки, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» (а.с. 38).

В зв`язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов`язань по кредитному договору у ОСОБА_3 , виникла перед ТОВ «Кей-Колект» заборгованість по кредитному договору, розмір якої станом на 19.02.2015р., склав 185 897,25 доларів США, що еквівалентно 4 258 143,08 грн., яка була стягнута за рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2015 року (а.с. 224), рішення суду не виконано. Розрахована сума боргу відповідачем не оспорюється.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект», районний суд виходив знаявності умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку від 08.05.2008р., а саме Іпотекодержатель ТОВ «Кей-Колект» має право, у позасудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому позивачем за первісним позовом обраний не правильний спосіб захисту своїх порушених прав. При цьому ухвалюючи рішення про відмову і у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що ПАТ «УкрСиббак» та ТОВ «Кей-Колект» при укладенні Договору факторингу № 1 та Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки виконали всі вимоги передбачені законодавством, а тому в задоволенні зустрічного позову також слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він повністю відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так,ч.1 ст. 33 закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV, визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина 3 тієї ж статті вказує на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст.36 Закону України № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

При цьому, визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ч. 1,5,10 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Як вбачається з договору іпотеки від 08.05.2008р., а саме п. 5.1., сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Пунктом 5.2. вищевказаного договору передбачено, Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

5.2.1. Передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»;

5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору.

Отже, враховуючі наявність умов, визначених сторонами у договорі про іпотеку від 08.05.2008р., Іпотекодержатель ТОВ «Кей-Колект» має право, у позасудовому порядку, задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмета іпотеки, який прирівнюються до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

При не реалізації свого права у вирішені спору в позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу іпотекодержателем від свого імені (ст.38 Закону 898-IV), Банк має право на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав визначених ст. 39 Закону України 898-IV.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позивачем за первісним позовом обраний не правильний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому районним судом правомірно відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект».

Всі доводи апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект», які ґрунтуються на тому, що банк має право звернутися із таким способом захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, не заслуговують на увагу і спростовуються встановленими вищенаведеними фактичними обставинами справи та положеннями законодавства.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у своєму зустрічному позові та у апеляційній скарзі, ОСОБА_1 наполягає на тому, що договори факторингу можуть бути укладенні виключно щодо прав грошової вимоги до боржників суб`єктів господарювання.

Однак такі твердженні є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Тобто, закон не обмежує передачу прав кредитора у зобов`язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», на недотримання якого посилається Позивач, як на підставу недійсності договору факторингу, прийнято на підставі п. 6 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за яким Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України дає висновки про віднесення операцій до того чи іншого виду фінансових послуг.

Отже, п.п. 2 п. 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» операцію щодо набуття відступленого права грошової вимоги до боржників-суб`єктів господарювання віднесено до фінансової послуги факторингу (набуття відступленого права грошової вимоги до боржників - суб`єктів господарювання є фінансовою послугою факторингу, а не будь-якою іншою фінансовою послугою).

Поняття «факторингу» не обмежується, а доповнюється вчиненням операцій з фінансовими активами, що визначені п. 1 вказаного розпорядження.

Таким чином, розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03 квітня 2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не встановлює вимог, які мали бути додержані сторонами договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 р. при його вчиненні.

Зазначена правова позиція, викладена в Постанові Верховного суду від 16.05.2018 року по справі №127/20937/14-ц та в Постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року по справі №464/2872/15-ц.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначене Розпорядження №231 втратило чинність на підставі Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.08.2015 року №1926.

Тому, правильним є висновок районного суду, що ПАТ «УкрСиббак» та ТОВ «Кей-Колект» при укладенні Договору факторингу № 1 та Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки виконали всі вимоги передбачені законодавством.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу і на те, що ОСОБА_1 , як у своєму зустрічному позові так і у доводах апеляційної скарги не зазначено, яким чином укладання договорів між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» порушило його права.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю Кей-Колект про визнання договорів недійсними залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда