ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/5741/18

Номер провадження 22-ц/816/1070/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «КСК Суми» - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року в складі судді Котенко О.А., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «КСК Суми», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Бирченко Лариса Леонідівна про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 була укладена кредитна угода за № 290 та договір про надання траншу за № S071.0003179.290, відповідно до умов якого останньому були надані грошові кошти у вигляді траншу в розмірі 340000 доларів США на придбання нерухомого майна, строком до 25 червня 2018 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,80 % річних.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки за № 290 М, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л., згідно з яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ Ж - навіс, мет. кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л. за № 1068.

В подальшому, за договорами купівлі-продажу прав вимоги від 08 лютого 2018 року ПАТ Банк «ТРАСТ» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» права вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 за кредитною угодою від 23 червня 2008 року за № 290 та за іпотечним договором від 24 червня 2008 року за № 290 М, яке, в свою чергу, 13 лютого 2018 року передало ТОВ «КСК Суми» права вимоги за вказаною кредитною угодою, а також права за іпотечним договором від 24 червня 2008 року за № 290 М, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ Банк «ТРАСТ».

Посилаючись на те, що нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ Ж - навіс, мет. кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 24 червня 2008 року за № 290 М було придбано ним та ОСОБА_5 під час шлюбу, тому під час укладення застереження, яке міститься у 6.3 вказаного іпотечного договору щодо права іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, від нього вимагалось надання окремої нотаріально посвідченої згоди, як другого з подружжя. Відтак, оскільки такої окремої згоди, як чоловіка іпотекодавця на іпотечне застереження ним надано не було, позивач просив суд визнати недійсним вказане застереження, що міститься у пункту 6.3 іпотечного договору.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням представника позивача про обов'язковість надання окремої згоди подружжя на включення до умов іпотечного договору застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, про що повідомив Верховний Суд України в узагальненні судової практики про застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку, як заставу нерухомого майна за 2015 рік.

Крім того, на думку позивача, обставина, за якої ПАТ Банк «ТРАСТ» уклав договір про відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року не відповідає способам звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеного у пункті 6.3 іпотечного договору від 24 червня 2008 року за № 290 М, у зв'язку з чим позивач вважає вказаний договір відступлення незаконним. Також, позивач звернув увагу і на те, що ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ПАТ Банк «ТРАСТ», треті особи: ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» та ТОВ «КСК Суми» про визнання недійсним укладеного між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» договору про відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року, тому вважає незаконною ухвалу суду від 20 грудня 2018 року про відмову у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Від відповідача ТОВ «КСК Суми» в установлений судом строк надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, на думку відповідача, суд першої інстанції об'єктивно установив спірні правовідносини і вірно застосував норми матеріального права, оскільки іпотечний договір відповідає чинним на час його укладення нормам законодавства та був укладений зі згоди позивача, в тому числі, і щодо підстав та порядку позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого у п. 6.3 статті 6 іпотечного договору. Також, як вважає відповідач, посилання позивача в апеляційній скарзі на узагальнення судової практики Верховного Суду України є безпідставним. Крім того, відповідач зауважив, що позивач хибно сприймає правову природу та наслідки відступлення прав кредитора/іпотекодержателя за іпотечним договором та договора про відступлення прав вимоги і помилково ототожнює заміну сторони у зобов'язанні зі способом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання заборгованості за іпотечним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач також просить відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі, посилаючись на відсутність для цього підстав.

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги та представника відповідача ТОВ «КСК Суми» ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 була укладена кредитна угода за № 290 та договір про надання траншу за № S071.0003179.290, відповідно до умов якого останньому були надані грошові кошти у сумі 340000 доларів США строком до 25 червня 2018 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,80 % річних (т. 1, а.с. 53-54, 55-58).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «Роздрібний Необмежений Сервіс», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки за № 290 М, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л., згідно з яким ОСОБА_5 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ Ж - навіс, мет. кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л. за № 1068 (т. 1, а.с. 8-9, 45-47, 78, 79, 80, 81, 82, 83).

У пункті 6.3 вказаного іпотечного договору сторони визначили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає іпотекодержателю право в порядку позасудового регулювання спору звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного договору в один із таких способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (т. 1, а.с. 8-9).

Відповідно до договорів про відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року ПАТ Банк «ТРАСТ» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» права вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, в тому числі, за кредитною угодою від 23 червня 2008 року за № 290 та за договором про надання траншу від 23 червня 2008 року за № S071.0003179.290, а також за іпотечним договором № 290 М, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л.Л., який укладено між первісним іпотекодержателем ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 18-19, т. 2, а.с. 16-17, 18-21, 22-23).

В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» передало ТОВ «КСК Суми» права вимоги за вказаною кредитною угодою на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 лютого 2018 року, а також права за іпотечним договором від 24 червня 2008 року за № 290 М, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ Банк «ТРАСТ» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 13 лютого 2018 року (т. 2, а.с. 24-25, 26-27, 31-32).

Листом від 15 лютого 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» повідомило ОСОБА_5 про відступлення прав вимоги за кредитною угодою та іпотечним договором ТОВ «КСК Суми» (т. 1, а.с. 7).

19 лютого 2018 року ТОВ «КСК Суми» направило ОСОБА_5 повідомлення-вимогу про порушення основного зобов'язання з вимогою у тридцятиденний строк здійснити погашення заборгованості за кредитною угодою № 290 від 23 червня 2008 року та роз'яснило, що у випадку невиконання вимог нового кредитора у встановлений строк товариство зверне стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом і іпотечним договором порядку - шляхом передачі права власності на вказаний вище предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (т. 1, а.с. 22).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 повідомлення-вимоги про порушення основного зобов'язання ТОВ «КСК СУМИ» звернуло стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретенівка (піт. Б - конюшня, з/бетон; літ. Ж - навіс, мет.кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом передачі права власності в рахунок виконання основного зобов'язання, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 квітня 2018 року за № 119385629 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101) (т. 1, а.с. 145).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що іпотечний договір відповідає чинним на час його укладення нормам законодавства, ураховуючи також і обставини того, що він був укладений зі згоди позивача ОСОБА_1, в тому числі, і щодо підстав і порядку позасудового врегулювання заборгованості, визначеному у пункті 6.3 цього іпотечного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Чинним законодавством не заборонено сторонам договору іпотеки чи відповідного застереження, що міститься в ньому, передбачити як передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Виходячи з матеріалів справи, 08 липня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (т. 1, а.с. 17).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне (стаття 60 СК України).

Як передбачено статтями 572, 575 ЦК України, іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за нотаріально посвідченою заявою від 24 червня 2008 року позивач ОСОБА_1 надав згоду своїй дружині ОСОБА_5 на одержання кредиту в ВАТ Банк «Роздрібний Необмежений Сервіс» та на передачу в іпотеку належного їй на праві власності нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. Б - конюшня, з/бетон; літ Ж - навіс, мет. кол.; літ. Л - навіс), загальною площею 1725,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, придбаного ними в зареєстрованому шлюбі. Своїм підписом позивач також засвідчив, що ознайомлений з умовами кредитного договору та іпотечного договору (т. 1, а.с. 77).

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, і добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 757/45637/16-ц.

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ураховуючи, що матеріалами справи доведено, що він надав згоду на укладення іпотечного договору, в тому числі і в частині застереження у п. 6.3 вказаного договору, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі. Також сторони узгодили всі істотні умови іпотечного договору, тому підстави для визнання недійсним підпункту 6.3 пункту 6 цього договору відсутні.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовують.

Зокрема, посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України, викладеної в узагальненні судової практики про застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку, як заставу нерухомого майна за 2015 рік є безпідставними і не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на те, що вказане узагальнення судової практики Верховного Суду України не відноситься до визначеного статтею 10 ЦПК України законодавства, відповідно до якого суд вирішує справи.

Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, у вказаній нормі права не йдеться про обов'язковість застосування узагальнень судової практики Верховного Суду України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що укладення ПАТ Банк «ТРАСТ» договору про відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року не відповідає способам звернення стягнення на предмет іпотеки і вказаний договір є незаконним, то колегія суддів наголошує на тому, що поняття «заміна сторони у зобов'язанні» та «способи звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання заборгованості за іпотечним договором» не є тотожними, оскільки договір про відступлення прав вимоги є окремим самостійним видом зобов'язання.

До того ж, стосовно визнання незаконним договору про відступлення прав вимоги, то з цього приводу, як повідомив представник позивача, вказане питання розглядається в іншому судовому провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставне, на думку позивача, незадоволення судом першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку з чим він також подав до Сумського апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ Банк «ТРАСТ», треті особи: ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» та ТОВ «КСК Суми», про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, то колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з приводу чого надано обґрунтування в окремому судовому рішенні.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А.Левченко