Справа № 575/1041/18
Провадження № 2/575/7/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 р. смт. Велика Писарівка

Великописарівський районний суд Сумської області

в складі: судді Вюник Н.Г.

за участю секретаря Бондар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Велика Писарівка цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Позивач просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 грудня 2013 року в сумі 40607,00 гривень, яка складається: тіло кредиту 4024,21 гривень, відсотки за користування кредитом -2507,06 гривень, пеня 31665,87 гривень, штраф (фіксована складова) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 1909,86 гривень та судові витрати по справі в сумі 1762,00 гривень, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем умов договору, що стало причиною утворення заборгованості по кредитному договору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та вважає, що сума заборгованості підтверджена наданими позивачем доказами, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Картковий рахунок діє до повного виконання. Крім того, посилається на механізм проведенння розрахунку.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що строк дії картки, отриманої відповідачем 05 грудня 2013 року, закінчився 31 грудня 2016 року. З цієї дати і до отримання нової картки 19 квітня 2018 року, тобто укладення нового договору, операції відповідачем не проводились. Тому просить застосувати спеціальний строк позовної давності до нарахування пені - один рік. Оскільки з моменту закінчення дії договору до моменту звернення позивача до суду минуло понад два роки, пеня не підлягає стягненню. Крім того, зазначив, що відповідно до наданих суду документів між сторонами не було узгоджено розмір відсоткової ставки за наданим кредитом, а додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, які набули чинності після укладання відповідачем кредитного договору, не підписані ним. Також відповідачем не підписаний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та він не був з ними ознайомлений, а отже, вважає, що стягненню підлягає лише тіло кредиту, а в решті позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 05 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ПриватБанку, де підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. В заяві не зазначено строк дії кредитної картки та ліміт ( а.с.9).

У розрахунку заборгованості, наданому представником позивача, станом на 17 липня 2018 року, зазначено, що заборгованість за кредитом становить в сумі 40607,00 гривень, яка складається: тіло кредиту 4024,21 гривень, відсотки за користування кредитом -2507,06 гривень, пеня 31665,87 гривень, штраф (фіксована складова) 500,00 гривень, штраф (процентна складова) 1909,86 гривень ( а.с. 6-7).

До матеріалів справи додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11-25), який на думку представника відповідача не відповідає діючому на час укладення відповідачем кредитного договору.

З довідки, наданої банком, слідує, що відповідачем були отримані картки зі строком дії: 05.12.2013 -12/16; 19.04 2018 02 /2022 (а.с. 73).

Суд вважає, що 19 квітня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 був укладений новий договір з ПриватБанком, а не пролангація договору, укладеного 05 грудня 2013 року, як це зазначає позивач. Про це свідчить строк закінчення картки 31 грудня 2016 року та відсутність руху коштів на рахунку відповідача за період після закінчення строку дії картки з 31 грудня 2016 року і до укладення нового договору 19 квітня 2018 року.

Так, згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов'язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Частинами 1 - 3 ст.633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст.1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Ч.3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, правила застосування банком змінюваної процентної ставки відповідно до ч. 4 ст. 1056-1 ч. 1 ЦК України позивачем не дотримані, а саме: позичальник письмово не повідомлявся не пізніш, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовувалась нова процентна ставка; у кредитному договорі, зокрема в анкеті-заяві, не був встановлений порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу.

Відповідно ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, тобто строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно параграфу 2 гл.49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане.

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої ст. 228 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою ст.260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. 263-255 ЦК України.

Строк дії договору закінчився 31 грудня 2016 року, а позивач звернувся до суду 14 серпня 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності для стягнення пені, застосувати який просить представник відповідача.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на вимогу суду не надано розрахунку, який би підтверджував розмір відсотків та пені, які просить стягнути позивач з відповідача, оскільки з розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви (а.с. 6-7), не можливо їх встановити. Крім того, позивачем не спростовано розрахунок, приведений у відзиві на позовну заяву.

Суд, давши аналіз наведеним розрахункам, приходить висновку, що стягненню з відповідача підлягає тіло кредиту в сумі 4024,21 гривень, відсотки за користування кредитом з 12 грудня 2015 року по день закінчення строку дії договору в межах відсоткової ставки, що діяла на час укладення договору, оскільки до цієї дати, відповідно до разрахунку, наданого банком тіло кредиту відсутнє, а тому розмір відсотків, що підлягає стягненню складає 1246,58 гривень.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 60, 81, 82, 83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.228, 256, 257, 258, 260, 261, 267, 526, 530, 549, 610, 612, 629, 633, 634, 638, 1048, 1054, 1056-1, 1067 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного Товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, , рах.№3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 грудня 2013 року, яка складається з: 4024,21 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1246,58 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, а всього 5270,79 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Акціонерного Товариства ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, , рах.№3111, МФО 305299) судові витрати в сумі 227,30 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великописарівський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Суддя Н.Г. Вюник