Справа № 510/1663/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача - Ренійської міської ради Одеської області позовні вимоги (з урахуванням наданих уточнень) визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_10 до підготовчого судового засідання надала уточнення позовних вимог, на задоволенні уточненого позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про народження позивача; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р . ; копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ОСОБА_7 ; копія довідки виконкому Ренійської міської ради про склад сім`ї ОСОБА_4 ; копія довідки виконкому Ренійської міської ради щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1; копія довідки КП «Ренійське БТІ» від 04.05.2018р.; копія технічного паспорту на домоволодіння АДРЕСА_1 оформленого на ім`я ОСОБА_4 ; копія протоколу допиту особи за її згодою - ОСОБА_8 ; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2018 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є онуком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 є батьком позивача.

За життя дідусеві позивача - ОСОБА_4 належав житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 області.

На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. - помер. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини син померлого та його дружина - (спадкоємці першої черги за законом) із заявами до нотаріальної контори не звернулися, проте вони прийняли спадщину на житловий будинок в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, понесли витрати на поховання, виконали поминальні обряди, продовжили мешкати у спадковому будинку.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 за законом, після чого їм стало належати по Ѕ частині спадкового житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 бабуся позивача - ОСОБА_5 померла. За життя вона не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила. Після її смерті спадкоємцем першої черги був би її син - ОСОБА_6 , однак, він помер раніше за матір, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв`язку із цим, за правом представлення спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 став онук (син померлого ОСОБА_6 .) - позивач у справі.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 (батька позивача) та ОСОБА_5 (бабусі позивача) спадкоємцем належного їм майна став ОСОБА_1 , склад спадщини в загальному обсягу склав весь житловий будинок в цілому, оскільки Ѕ частина нерухомості перейшла до нього в порядку спадкування за законом після смерті батька, інша Ѕ частина нерухомості перейшла до нього в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення, оформити спадщину було б неможливо у зв`язку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів, крім того, житловий будинок і досі рахується оформленим на ім`я дідуся позивача, він на інших спадкоємців не переоформлювався, у державному реєстрі прав власності на нерухомість не реєструвався.

Останні роки перед смертю ОСОБА_5 позивач мешкав разом із бабусею, доглядав за нею, як онук, допомагав по господарству. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач.

У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що 27.07.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Крім того, будинок неможливо оформити, як спадщину, оскільки свого часу ця нерухомість не була внесена до державного реєстру нерухомості.

З вищенаведеного виходить, що після смерті бабусі та батька позивача вирішити питання про отримання необхідного правовстановлюючого документу у позасудовому порядку неможливо, за визнанням права власності на будинок, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець в судовому порядку.

Таким чином, позивач після смерті свого батька та бабусі прийняв спадщину за законом в порядку ст. 1266, ч. 3 ст.1268 ЦК України, що залишилася після померлих, і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач її не прийняв та на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 2003р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_4 за прийняттям спадщини в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як спадкоємці першої черги за законом, прийняли її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 його дружина та син не звернулися до нотаріальної контори із відповідними заявами для прийняття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину фактично, оскільки їхня воля, як спадкоємців першої черги, була виражена у їхніх діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на нерухомість, мешкання у спадковому будинку, догляд за його збереженням, проведення ремонту та ін.).

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР і їм стало належати по Ѕ частині спадкової нерухомості.

У подальшому, спадкування у цій родині відбувалося наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер батько позивача, за життя він заповіту не залишив, спадкоємцем першої черги за законом був його син - позивач у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла бабуся позивача, яка за життя також не розпорядилася належним їй майном, і оскільки її син помер раніше за неї, то позивач (онук) вступив у спадкування за правом представлення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із вимогами ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом, у тому числі і за правом представлення.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини після смерті батька та бабусі позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, він спільно мешкав разом із спадкодавцями до їхньої смерті. Це підтверджується доказами, доданими до матеріалів позову, а також і даними опитування ОСОБА_8 (дружини його батька та його матері). Як зазначив позивач, після смерті батька та бабусі у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, у тому числі і за правом представлення, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання та оформлення технічних документів на нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо його цільового використовування тощо).

Таким чином, позивач прийняв спадщину за законом (у т.ч. і за правом представлення) в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на нерухомість з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст.ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1261, 1266, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 28.08.2002р. Ренійським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом та за правом представлення право власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (який в цілому складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 45,00 кв.м., житловою площею 20,40 кв.м., підсобною площею 24,60 кв.м.; житлової прибудови літ. А1; сараю літ. Д; льоху літ. Е; вбиральні літ. Ж; огорожі № 1 , 2),

що належав ОСОБА_5 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 р. та ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 р. (але рахується оформленим за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року.).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник