Справа № 308/1219/19

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(в порядку спрощеного позовного провадження)

26 березня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом заступника керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 26.03.2017 близько 18год. 00хв. ОСОБА_2 керуючи технічно справним транспортним засобом марки «RENAULT», модель «Logan 1.41», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись на вказаному автомобілі на відрізку автодороги Київ-Чоп неподалік с. В.Лази, Ужгородського району по крайній правій смузі руху у напрямку з м. Мукачево до м. Ужгород, не врахував дорожню обстановку та порушив вимоги п. 18.4. «Правил дорожнього руху України, згідно якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого, не дотримавшись вище вказаного пункту правил дорожнього руху, не впорався з керуванням та на пішохідному переході здійснив наїзд на ОСОБА_3, яка переходила проїзну частину з ліва на право по ходу руху автомобіля «RENAULT», модель «Logan 1.41», р.н. НОМЕР_1. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід - ОСОБА_3 мешканка с. В.Лази, вул. Миру, буд. 34, Ужгородського району, отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів та забоїв різного ступеню, та була госпіталізована до травматологічного відділення ЦМКЛ м. Ужгород. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 822 від 20.10.2017 року, на момент обстеження на тілі ОСОБА_3 виявлено післяопераційний рубець в області правого суглобу, яка є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги, а також виявлено наслідки тілесних ушкоджень у вигляді ділянок депігментації шкіри в області обличчя, обох верхніх кінцівок. Згідно даних медичної документації, заповненої на її ім'я, у неї виявлено: «Поєднана краніо - то рако - скелетна травма. ВЧМТ. Забій головного мозку середньої ступені важкості, обширні садна лицевої частини черепа, забійно - рвані рани лобної частини черепа зліва. Перелом основи черепа. Забій легень важкого ступеня. Респіраторний дистрес синдром. Забій серця. Геморагічний шок III-IV ст. Горизонтальна нестабільність ушкодження миски, перелом обох гілок лонної кістки зліва без зміщення. Вражені підшкірні та внутрішньомязові гематоми обох стегон та гомілок. Закритий багато уламковий перелом верхівки ліктьового відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням.». З технічної точки зору згідно висновку судової автотехнічної експертизи №483 від 20.10.2017 причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля марки «RENAULT», модель «Logan 1.41», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2, який не дав дорогу пішоходу ОСОБА_3, що переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2018, що набрав законної сили 07.05.2018, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, від відбуття якого його звільнено на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році». У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла ОСОБА_3 з 26.03.2017 по 20.04.2017 знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні центральної міського клінічної лікарні м. Ужгорода, яка фінансується за кошти відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради. При цьому витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 склали 9256,75 грн. (згідно калькуляції №1 від 20.04.2017 в розрахунку 370,27 грн. за один день перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні). У звязку з тим, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі особою, яка вчинила кримінальне правопорушення і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя на рахунок юридичної особи, якій належить останній, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 кошти, витрачені центральною міською клінічною лікарнею м. Ужгород на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 у розмірі 8256,75грн. на користь держави в особі відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради та перерахувати їх на відповідний рахунок, судові витрати покласти на відповідача.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд констатує, що відповідачу ОСОБА_2 було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що 26.03.2017 близько 18год. 00хв. ОСОБА_2 керуючи технічно справним транспортним засобом марки «RENAULT», модель «Logan 1.41», р.н. НОМЕР_1 та рухаючись на вказаному автомобілі на відрізку автодороги Київ-Чоп неподалік с. В.Лази, Ужгородського району по крайній правій смузі руху у напрямку з м. Мукачево до м. Ужгород, не врахував дорожню обстановку та порушив вимоги п. 18.4. «Правил дорожнього руху України, згідно якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, в результаті чого, не дотримавшись вище вказаного пункту правил дорожнього руху, не впорався з керуванням та на пішохідному переході здійснив наїзд на ОСОБА_3, яка переходила проїзну частину з ліва на право по ходу руху автомобіля «RENAULT», модель «Logan 1.41», р.н. НОМЕР_1.

Внаслідок вказаної дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 мешканка с. В.Лази, вул. Миру, буд. 34, Ужгородського району, отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів та забоїв різного ступеню, та була госпіталізована до травматологічного відділення ЦМКЛ м. Ужгород.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 822 від 20.10.2017 року, на момент обстеження на тілі ОСОБА_3 виявлено післяопераційний рубець в області правого суглобу, яка є наслідком надання кваліфікованої медичної допомоги, а також виявлено наслідки тілесних ушкоджень у вигляді ділянок депігментації шкіри в області обличчя, обох верхніх кінцівок. Згідно даних медичної документації, заповненої на її ім'я, у неї виявлено: «Поєднана краніо - то рако - скелетна травма. ВЧМТ. Забій головного мозку середньої ступені важкості, обширні садна лицевої частини черепа, забійно - рвані рани лобної частини черепа зліва. Перелом основи черепа. Забій легень важкого ступеня. Респіраторний дистрес синдром. Забій серця. Геморагічний шок III-IV ст. Горизонтальна нестабільність ушкодження миски, перелом обох гілок лонної кістки зліва без зміщення. Вражені підшкірні та внутрішньомязові гематоми обох стегон та гомілок. Закритий багато уламковий перелом верхівки ліктьового відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням.».

Вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова транспортного засобу з подальшим закидуванням на капот, відкиданням та ударянням об тверде підлегле покриття. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження, згідно даних медичної документації, вкладаються в час ДТП, яка мала місце 26.03.2017. ОСОБА_4 тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п.2.1.3.(б,в) "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

З технічної точки зору згідно висновку судової автотехнічної експертизи №483 від 20.10.2017 причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля марки «RENAULT», модель «Logan 1.41», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2, який не дав дорогу пішоходу ОСОБА_3, що переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2018, що набрав законної сили 07.05.2018, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, від відбуття якого його звільнено на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Згідно вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Так, із наявного в матеріалах справи ОСОБА_1 №861/01-6 від 30.10.2018 року головного лікаря ЦМКЛ відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради ОСОБА_5 вбачається, що громадянка ОСОБА_3, знаходився на стаціонарному лікуванні з 26.03.2017 року по 20.04.2017 року у травматологічному відділенні.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Із наявного в матеріалах справи Розрахунку вартості одного ліжко дня по ЦМКЛ станом на 01.03.2017 року вбачається, що вартість одного ліжко дня у травматологічному відділенні складає 370,27грн.

З наявної в матеріалах справи Калькуляції №1 від 20.04.2017 року видатків на лікування хворого ОСОБА_3, виданої головним лікарем ЦМКЛ ОСОБА_5 вбачається, що витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 склали 9256,75грн.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 18 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров'я», фінансування охорони здоров'я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров'я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров'я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань.

У відповідності до п.4 зазначеного вище Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я.

З наявного в матеріалах справи ОСОБА_1 №01-100/25-19/463/ вих.19 від 31.01.2019 року вбачається, що Центральна міська клінічна лікарня м. Ужгорода фінансується за рахунок коштів Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради.

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст. ЦПК України з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які здійснила з вини ОСОБА_2 ЦМКЛ м. Ужгорода на стаціонарне лікування потерпілого від злочину повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я, так як невідшкодування вказаних коштів порушує як економічні інтереси держави, так і соціальні інтереси держави, оскільки відшкодовані суми коштів спрямовуються для подальшого фінансування діяльності закладів охорони здоровя.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що із ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_3 на користь держави в особі відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради.

У відповідності до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», п.2, п.4 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави в особі відділу охорони здоровя Ужгородської міської ради, місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3 кошти, витрачені Центральною міською клінічною лікарнею м. Ужгорода на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_3 у розмірі 9256/девять тисяч двісті пятдесят шість/грн. 75коп. та перерахувати їх на відповідний рахунок місцевого бюджету на р/р 0002 ГУДКСУ у Закарпатській області, ККД 24060300, банк одержувача УК у м. Ужгороді/м. Ужгород-24060300, МФО 812016, код одержувача 38015610.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1921/тисяча девятсот двадцять один/грн.

Повний текст рішення складено 26.03.2019 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Згідно вимог ч.1 ст.354 ЦПК України у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_4