Справа № 450/3687/18 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/3091/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Свищо Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що він 10.04.2018 року надав ОСОБА_2 позику грошові кошти в розмірі 19500,00 доларів США, що підтверджується власноруч написаною розпискою, згідно якої відповідач зобов`язувався повернути такі до 10.05.2018 року. Однак відповідач ухиляється від повернення суми боргу, уникає зустрічі та не відповідає на дзвінки. Позивач надіслав відповідачу письмові вимоги про повернення боргу в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 530041,10 гривень основного боргу та 7928,30 гривень 3% річних.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5379,69 гривень.

Рішення суду оскаржив адвокат Свищо Сергій Михайлович в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що за наслідками судового розгляду суд визнав доведеними покликання позивача на те, що 10 квітня 2018 року ОСОБА_2 отримав від нього в борг грошові кошти в розмірі 19500, 00 доларів США згідно з розпискою від 10 квітня 2018 року. При цьому суд зазначив, що сторона відповідача не скористалась правом подати відзив, у якому б вказала або заперечила походження розписки від 10 квітня 2019 року на суму 19500 доларів США, що позбавило можливості сторону позивача заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке повинно бути розглянуто в підготовчому судовому засіданні. Тобто вважає, що суд переклав усі ризики, пов`язані з неприбуттям позивача в підготовче судове засідання та не вчиненням процесуальних дій на стадії підготовчого провадження на відповідача, чим порушив принцип змагальності сторін встановлений ст.. 12 ЦПК України та обов`язок позивача доводити наявність підстав для своїх вимог, встановлений ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

26 листопада 2019 року ОСОБА_3 подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його відрядженням в м. Мукачево Закарпатської області, однак жодних доказів, що підтверджують його відрядження в м. Мукачево у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 ним не надано.

Частиною 2 ст.372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 позичені згідно з розпискою від 10.04.2018 року кошти, що на думку суду є підставою для часткового задоволення позовних вимог та стягнення боргу в сумі 19 000 доларів США, який станом на день звернення позивача до суду становить 530041, 10 гривень та 7928, 30 гривень 3% річних.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967 цс 15.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від встановлених результатів робити відповідні правові висновки.

З розписки, складеної 10.04.2018 року, вбачається, що 10.04.2018 року ОСОБА_2 серія та номер паспорта НОМЕР_1 взяв в борг у ОСОБА_1 19 500 доларів США, який зобов`язувався повернути 10.05.2018 року.

Дана розписка відповідачем не оспорювалася.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 31.10.2018 року повернув позивачу 500 доларів США.

Відтак, судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що сума неповерненої позики становить 19 000 доларів США.

Зі змісту розписки вбачається, що така містить умову позики ОСОБА_2 грошей у ОСОБА_1 в сумі 19 500 доларів США, а також умову про зобов`язання повернення цих коштів до 10.05.2019 року.

Таким чином, зазначивши у розписці про позику у ОСОБА_1 19 500 доларів США та беручи на себе зобов`язання щодо повернення позики до 10.05.2018 року, ОСОБА_2 визнав сам факт отримання позики.

Відповідач всупереч вимогам ст. ст. 76, 77 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження повернення ОСОБА_1 в зазначений термін позичених коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що позичені кошти були повернуті позивачу частково, а саме в сумі 500 доларів США, проте решта суми так повернуто й не було і на час розгляду справи в суді та ухвалення судом рішення у справі.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч.1 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З`ясувавши справжню природу розписки від 10.04.2018 року, встановивши фактичні обставини справи, обставини написання розписки, суд першої інстанції з врахуванням наявності у розписці умови про позику в ОСОБА_1 19 500 доларів США та зобов`язання повернути такі до 10.05.2018 року, прийшов до вірного висновку про те, що розписка підтверджує факт отримання у позику грошової суми, а відтак є підтвердженням укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики.

Враховуючи те, що розписка від 10.04.2018 року відповідачем не оспорювалася, беручи до уваги положення ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а також те, що відповідачем позичені кошти в повному обсязі не були повернуті, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 19 000 доларів США, який станом на день звернення позивача до суду становить 530041, 10 грн. та 7928, 30 грн. 3% річних.

Іншого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку позивача відповідачем суду першої інстанції не було надано.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, зробленого судом першої інстанції розрахунку заборгованості за договором позики.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.374 ч.1 п.1, 375, 383,384, 389- 391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Свищо Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.