ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Харків

Справа № 645/4422/17

Провадження № 22-ц/818/ 1361/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3,

Треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Департамент реєстрації Харківської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2018 року, ухваленого суддею Сілантьєвою Е.Є.,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою № 93 по вул. Танкопія, 3/1 у місті Харкові.

Позовна заява мотивована тим, що 10.08.2006 року сторони уклали шлюб, який було розірвано 24.12.2012 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харків. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 На підставі договору дарування від 08.04.1999 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1. Згідно з довідкою ОЖК «Екран» №694 від 06.09.2017 року в належній позивачу квартирі зареєстровані: позивач, його син та його донька. Донька позивача фактично в квартирі не мешкає понад три роки, вона проживає з матір'ю. Позивач проживає в м. Ужгород, створив там нову родину, постійно працює та має намір продати квартиру в м. Харкові та придбати квартиру в м. Ужгород. Зазначає, що у зв'язку з тим, що донька фактично проживає з матір'ю, квартирою не користується, вважає, що ним не будуть порушені права доньки у зв'язку із зняттям її з реєстрації. Зазначає, що має намір продати спірну квартиру, але через наявність реєстрації дитини в квартирі він не може цього зробити, що є порушенням його права власності.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що інформації про наявність у малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 іншого житла, яке б належало їй на праві власності або на праві користування, суду не надано. Неповнолітня дитина не проживала у квартирі за місцем своєї реєстрації з поважних причин, так як обидва батьки ОСОБА_4 за вказаною адресою не мешкають.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Посилається на обставини, які були викладені в позовній заяві. Звертає увагу суду на те, що сторони не мають спору щодо користування дитиною спірною квартирою, а лише щодо місця реєстрації доньки. У зв'язку з тим, що відповідач не надає згоду на зняття з реєстрації доньки, вона порушує права позивача як власника. З часу розірвання шлюбу, відповідач не зверталась до суду з позовами про порушення її права користування спірною квартирою чи про порушення права користування доньки ОСОБА_3 спірною квартирою. Від пропозиції надати згоду на зняття з реєстрації їх спільної доньки та зареєструвати її разом з позивачем за іншою адресою відповідач відмовилась. Зазначає, що не вирішення питання щодо зняття з реєстрації доньки в спірній квартирі впливає на його обов'язок, встановлений ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якого громадяни України зобов'язані зареєструвати своє місце проживання.

ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановленні під час розгляду справи. Звертає увагу на те, що доводами апеляційної скарги не спростовується висновок суду першої інстанції щодо поважності причин відсутності ОСОБА_3 за місцем її реєстрації, оскільки зміна місця проживання пов'язана з неможливістю перебування дитини у спірній квартирі.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таке ж положення закріплено в ст.9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 08.04.1996 року реєстраційний №1-1678., посвідченого державним нотаріусом 4-ої Харківської державної нотаріальної контори Матющенко Н.ЮОСОБА_1 євласником квартириАДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

З 10.08.2006 року по 24.12.2012 року сторони перебували у шлюбі, за час якого 28.01.2007 року у них народилась донька - ОСОБА_3.

У вказаній квартирі, крім позивача, зареєстровані донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 10).

Рішенням Апеляційного суду Харківської обласі від 15 вересня 2014 року скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім'ї власника житла, які пов'язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов'язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 176 CK України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що через свій вік ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом, у якому вона зареєстрована.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що позивачем не надано доказів наявності у малолітньої дитини іншого житла, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, були предметом розгляду суду першої інстанції та зазначеним доводам дана відповідна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 22 березня 2019 року