ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м.Суми

Справа №585/2814/17

Номер провадження 22-ц/816/1800/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Машини І.М., у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, повний текст судового рішення складено 27 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, в якому просять припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 6,75 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, визнавши за позивачами в рівних частках - по 1/2 за кожним, право власності на зазначену 1/3 частину вказаної квартири та 6,75 земельної ділянки, зарахувавши в рахунок належної ОСОБА_3 компенсації за вказані 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки 76 842 грн, отриманих відповідачем згідно з її розпискою від 18 листопада 2016 року про одержання 3300 дол. США за її частку у спірній квартирі та земельній ділянці.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, від якого мають дочку - ОСОБА_4 Їм на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 та по 6,75 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1. 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

У листопаді 2016 року позивачі та ОСОБА_3 за участю ОСОБА_4 досягли домовленості про сплату ОСОБА_3 грошової компенсації за належні їй 1/3 частину квартири та земельної ділянки в загальному розмірі 3300 дол. США. На виконання досягнутої домовленості позивачі, за рахунок спільних коштів, сплатили відповідачу вказані кошти, про що остання підписала розписку, текст якої на її прохання написала ОСОБА_4 Згідно тексту розписки відповідач отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 3300 дол. США, в рахунок цієї суми віддає 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки по АДРЕСА_1, власником якого вона є. Після отримання зазначеної суми зобов'язується знятися з місця реєстрації за вказаною адресою та не буде чинити перешкоди в оформленні документів. Всі витрати по переоформленню документів 1/3 частини приватизованого майна та земельної ділянки за рахунок ОСОБА_2 Позивачі неодноразово зверталися до ОСОБА_3 з проханням нотаріального посвідчення домовленостей, проте остання до нотаріальної контори з'явитись відмовляється, у зв'язку з чим вони змушені звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та на 6,75 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0999 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках - по 1/2 за кожним, право власності на зазначені 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки, зарахувавши в рахунок належної ОСОБА_3 компенсації за вказані 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки 76 842,00 грн, отриманих ОСОБА_3 згідно з її розпискою від 18 листопада 2016 року про одержання 3300 доларів США за її частку у спірній квартирі та земельній ділянці.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,42 грн, по 384,21 грн кожному.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 8000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу - по 4000 грн на користь кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд не взяв до уваги, що розписка про намір отримати нею від позивачів 3300 дол. США була написана ОСОБА_4 без участі апелянта. Суд не врахував, що вона з 09 листопада 2016 року по 16 грудня 2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні у психосоматичному відділенні КЗ СОР Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни, а написання спірної розписки відбулося 18 листопада 2016 року. Про її неможливість належним чином приймати рішення та в повній мірі усвідомлювати значення своїй дій також зазначав, під час допиту в суді першої інстанції, свідок - лікар-психіатр ОСОБА_5

Місцевим судом помилково вказано в рішенні про нібито встановлений факт передачі їй грошових коштів в присутності позивачів та третьої особи, так як згідно виписки з медичної карти стаціонарної хворої № 1649 ОСОБА_4, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в Сумській обласній клінічній інфекційній лікарні ім. З.Й. Красовицького з 14 листопада 2016 року по 18 листопада 2016 року включно, а тому фактично не могла приймати участь у передачі коштів в м. Ромни 18 листопада 2016 року.

Крім того, зазначає, що спірна розписка не може слугувати підтвердженням існування будь-яких договірних відносин між позивачами та відповідачем, оскільки не містить обов'язкових реквізитів, зазначення яких надає документу статусу розписки. Зокрема, в ній відсутні підтвердження факту отримання нею грошей, дата їх отримання грошей та повернення. Написання такої розписки було лише своєрідною «декларацією про наміри» апелянта продати в майбутньому позивачам свою частку квартири та земельної ділянки. Дана розписка з огляду на її зміст не є доказом факту передачі грошової суми відповідачу.

Від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, зазначають, що посилання відповідача на декларативний характер підписаної нею розписки спростовуються дійсним змістом цієї розписки, фактом зняття її з реєстрації за місцем проживання у спірній квартирі, фактом придбання за рахунок отриманих коштів іншого житла. Невизнання відповідачем факту отримання грошової компенсації за належну їй частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру та земельну ділянку є лише намаганням ухилитися від цивільно-правової відповідності за фактом отримання нею від них 3300 дол. США компенсації за належну їй частку у спірному майні, розмір якої був визначений за згодою сторін відповідно до ринкової вартості спірного майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника адвоката Семеген Н.Б., третю особу ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу, позивачів, які заперечують проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітню дочку - ОСОБА_4 Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 липня 2015 року шлюб між ними розірвано (а. с. 7).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частині двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 19-20).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 листопада 2014 року вказаним вище особам також належить по 6,75 частин земельної ділянки АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0999 га (а. с. 26).

З інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25 жовтня 2018 року вбачається, що 10 лютого 2017 року за відповідачем було зареєстровано право власності на кімнату АДРЕСА_3 загальною площею 18,7 кв. м (а. с. 173).

21 квітня 2017 року між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а. с. 33).

Згідно тексту розписки від 18 листопада 2016 року ОСОБА_4 за проханням своєї матері написала розписку з її слів про те, що відповідач дає дану розписку ОСОБА_2 в тім, що бере у неї гроші в сумі 3300 дол. США, в рахунок цієї суми віддає 1/3 частину приватизованого майна та земельної ділянки по АДРЕСА_1, власником якого вона є. Після отримання зазначеної суми коштів, вона зобов'язуться знятися з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, та не чинити перешкод в оформленні документів. Всі витрати по переоформленню документів 1/3 частини приватизованого майна та земельної ділянки за рахунок ОСОБА_2 Зміст цієї розписки прочитано нею в голос та підписано особисто. В присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а. с. 32).

Згідно звіту про оцінку майна ринкова вартість 1/3 частки спірної квартири складає 74 729 грн, вартість 6,75 частки земельної ділянки складає 2113 грн, разом 76 842 грн або по курсу НБУ 2962 дол. США (а. с. 8-31).

За даними будинкової книги ОСОБА_3 знято з реєстрації по АДРЕСА_1 02 вересня 2016 року (а. с. 34-38).

Відповідно до довідки КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 11 вересня 2018 року ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні у психосоматичному відділенні вказаного закладу з 09 листопада 2016 року по 13 грудня 2016 року (а. с. 158).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2746/16, вбачається, що 13 грудня 2016 року відповідач закінчила лікування, діагноз заключний клінічний: змішаний тривожно-депресивний стан (а. с. 159).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 365 ЦК України, 74, 60, 63, 65 СК України та виходив з того, що позивачами надано суду належні докази та доведено факт передачі ними відповідачу ОСОБА_3 коштів в розмірі 3300 дол. США за належну їй 1/3 частину спірного майна та 6,75 частин земельної ділянки, відповідачем не надано суду належних доказів спростування вказаного факту. Враховуючи те, що в спірній квартирі відповідач не проживає та не зареєстрована, квартира є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, а частка відповідача є незначною, суд дійшов висновку, що зобов'язання позивачів щодо сплати ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 76 842 грн підлягає припиненню шляхом зарахування коштів в розмірі 76 842 грн в рахунок зменшення на цю суму суми її боргу з повернення грошових коштів, отриманих ОСОБА_3 згідно з її розпискою від 18 листопада 2016 року та визнання за позивачами в рівних частках - по 1/2 за кожним, права власності на зазначені 1/3 частину квартири та 6,75 частин земельної ділянки належних відповідачу.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що позивачами не було внесено на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача у праві власності на квартиру та земельну ділянку.

Зарахування в рахунок належної відповідачу компенсації за її частку у спільному майна, грошових коштів, які, як стверджують позивачі, вона отримала за розпискою від 18 листопада 2016 року, наведеною нормою матеріального права не передбачено.

З пояснень сторін в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що дійсно позивачі домовлялись з відповідачем про продаж їм належної їй частки будинку та земельної ділянки. Проте в подальшому відповідач відмовилась укладати договір купівлі-продажу. При цьому відповідач стверджує, що ніяких коштів вона від позивачів не отримувала, а в розписці лише засвідчила свій намір продати належну їй частку квартири та земельної ділянки. Позивачі наполягають на тому, що відповідач отримала від них вказану у розписці грошову суму за належну їй частку вказаного майна. Таким чином між сторонами існує невирішений спір щодо грошових коштів, зазначених у розписці від 18 листопада 2016 року. Рішення суду про стягнення цих грошових коштів з відповідача на користь позивачів відсутнє.

Суд першої інстанції помилково вдався до встановлення факту отримання відповідачем грошових коштів в рахунок належних з неї платежів за договором купівлі-продажу належної їй частки квартири та земельної ділянки в межах даної справи, оскільки вказаний факт підлягає встановленню при вирішенні спору щодо цих грошових коштів.

Крім того судом першої інстанції не враховано, що за положеннями ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Позивач ОСОБА_2 не є співвласником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки АДРЕСА_1, розташованої за вказаною адресою, а тому не має права вимагати припинення права власності відповідача на частку вказаного майна та визнання за нею права власності на цю частку на підставі ст. 365 ЦК України.

Аналіз ст. 365 ЦК України свідчить також про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснила, що вона категорично заперечує проти позбавлення її права власності на частку квартири та земельної ділянки. В кімнаті гуртожитку, яку вона придбала, відповідних зручностей, які має квартира, немає. Вказане житлове приміщення, яке також належить відповідачу, є нерівноцінним спірному нерухомому майну.

Суд першої інстанції наведеної обставини не з'ясував та не встановив чи не завдасть припинення права власності на частку у спільному майні істотної шкоди інтересам відповідача.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У зв'язку зі скасуванням оскаржуваного рішення підлягає скасуванню і додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2019 року в даній справі, яким було вирішено питання розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, з позивачів на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 1152 грн, тобто по 576 грн 00 коп. з кожного (а. с. 233).

Враховуючи, що ціна позову складає 76 842 грн 00 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року і додаткове рішення від 16 січня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільній частковій власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 1152 гривні 00 копійок, тобто по 576 гривень 00 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.І. Собина

С.Г. Хвостик