"11" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гончарука В.П., з секретарем Красновою І.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -
Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 38 338,86 грн. та витрати по сплаті судового збору.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 09.05.2016 року о 04 год. 00 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві, бул. І. Шамо, 19, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_2 09.05.2016 року о 04 год. 00 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві, вул. Ентузіастів , 45, допустив зіткнення з автомобілями: НОМЕР_2, НОМЕР_3, «Тойота» д/н НОМЕР_4, «Сітроен» д/н НОМЕР_5, усі автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3 (б), 15.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП
Крім того, ОСОБА_2 09.05.2016 року о 04 год. 00 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві, вул. Ентузіастів , 45, допустив зіткнення з автомобілями: НОМЕР_2, НОМЕР_3, «Тойота» д/н НОМЕР_4, «Сітроен» д/н НОМЕР_5 , зник з місця ДТП та був затриманий. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року відповідача визнано винним в скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік.
Між позивачем та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8005897 від 25.07.2015 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Шевроле», держаний реєстраційний номер НОМЕР_6.
Внаслідок даної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 власником якого є ОСОБА_4, відновлювальна вартість якого, відповідно до звіту №PZU/1358/16 від 01.06.2016 року становить 29 371,67 грн.
Крім того, внаслідок даної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Міщубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 власником якого є ОСОБА_5, відновлювальна вартість якого, відповідно до звіту №PZU/1271/16 від 14.05.2016 року становить 10 353,23 грн.
Враховуючи, що фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з цим страховим випадком, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат по сплаті судового збору.
16 листопада 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.
Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 02 січня 2019 року, відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання».
Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8005897 від 25.07.2015 року, за яким страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки «Шевроле», держаний реєстраційний номер НОМЕР_6.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 09.05.2016 року о 04 год. 00 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві, бул. І. Шамо, 19, з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився, у встановленому законом порядку, в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_2 09.05.2016 року о 04 год. 00 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві, вул. Ентузіастів , 45, допустив зіткнення з автомобілями: НОМЕР_2, НОМЕР_3, «Тойота» д/н НОМЕР_4, «Сітроен» д/н НОМЕР_5, усі автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 2.3 (б), 15.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП
Крім того, ОСОБА_2 09.05.2016 року о 04 год. 00 хв., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Києві, вул. Ентузіастів , 45, допустив зіткнення з автомобілями: НОМЕР_2, НОМЕР_3, «Тойота» д/н НОМЕР_4, «Сітроен» д/н НОМЕР_5 , зник з місця ДТП та був затриманий. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до частини третьої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
За постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року відповідача визнано винним в скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1(один) рік.
Внаслідок даної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 власником якого є ОСОБА_4, відновлювальна вартість якого, відповідно до звіту №PZU/1358/16 від 01.06.2016 року становить 29 371,67 грн.
Крім того, внаслідок даної пригоди було пошкоджено автомобіль марки «Міщубісі», державний реєстраційний номер НОМЕР_7 власником якого є ОСОБА_5, відновлювальна вартість якого, відповідно до звіту №PZU/1271/16 від 14.05.2016 року становить 10 353,23 грн.
Відповідно до пп. 38.1.1(а) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником)
Згідно із частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідної за завдані збитки.
Крім того, згідно правової позиції, наданої Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15), право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, суд вважає, що позивачем ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» правомірно заявлено вимогу до відповідача з приводу відшкодування матеріальної шкоди в сумі 38 338,86 грн., що є сумою страхового відшкодування, сплаченою позивачем за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яка підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, право вимоги до якої є абсолютним, що відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року (Справа № 2808цс15).
Крім того, 23 вересня 2016 року позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на адресу відповідача була направлена Претензія про регресні вимоги.
Однак, вбачається, що станом на теперішній час вказана Претензія відповідачем проігнорована та як наслідок сума заборгованості погашена не була.
Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1762 гривень 00 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 22, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 993,1166, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 11 березня 2019 року.
Відомості щодо учасників справи:
Відповідач - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1).
Суддя: