Справа № 1316/1062/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2135/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: преставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; визнання частково недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданого 16 червня 2007 року ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, він та відповідач є дітьми ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 14.04.2011 року склала заповіт, згідно якого спадкоємцями її майна є її діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про який позивачу не було відомо. На момент смерті матері позивач проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про прийняття ним спадщини. Йому стало відомо про те, що 16.06.2007 року відповідач оформив право власності на всю земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що відповідач неправомірно оформив право власності на майно згідно заповіту матері ОСОБА_5 . Після смерті матері відповідач повідомив позивача про необхідність оформлення документів про прийняття спадщини, не повідомивши його про наявність заповіту, а користуючись проблемами зі здоров`ям позивача та ввівши його в оману, оформив на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Стверджує, що за життя матері часто зловживав алкоголем, внаслідок чого мав психічні розлади та епілептичні напади, що приводило до численних травм голови та втрати пам`яті. Будучи введеним в оману, через незадовільний стан здоров`я, не усвідомлюючи значення своїх дій, підписав заяву про відмову від 1/2 частки майна, яке належало йому згідно заповіту, складеного їх матір`ю. Наміру відмовлятись від спадщини позивач не мав, оскільки на земельній ділянці розташований будинок, в якому він проживає. Просив позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 .

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 214,60 (двісті чотирнадцять) грн.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду від 20 квітня 2918 року, заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1 / 2 частину земельної ділянки- задоволено.

У цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки ухвалити додаткове рішення.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівської державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині 1 / 2 ідеальної частини спадкового майна.

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06. 2007 р. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частині Ѕ ідеальної частин земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частину земельної ділянки площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Додаткове рішення суду від 20 квітня 2018 року оскаржив ОСОБА_1 , вважає оскаржуване додаткове рішення таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що додатковим рішенням суд вирішив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою відповідачу в частині Ѕ спадкового майна. Однак, суд не врахував, що зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на земельну ділянку площею 0,5085га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного свідоцтва відповідач отримав Державний акт про право власності серія ЯД №449035 на земельну ділянку площею 0,1908 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та право на земельну ділянку площею 0,3177 га на земельну ділянку для особистого селянського господарства. За змістом позовної заяви позов заявлено з приводу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1908 га за адресою АДРЕСА_1 , що є частиною ділянки площею 0,5085га. Вказане підтверджується і прохальною частиною заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, оскільки в ній позивач просив постановити додаткове рішення про часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині визнання за останнім права на спадщину на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1908га. Тобто, предметом спору не була земельна ділянка для особистого селянського господарства, яка є частиною земельної ділянки площею 0,5085га і на яку відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд першої інстанції в додатковому рішенні вирішив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину не в частині Ѕ ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1908 га, а в цілому на Ѕ спадкового майна, на яке видано свідоцтво про право на спадщину. Відтак зазначає, що додатковим рішенням, всупереч ст. 270 ЦПК України, суд першої інстанції змінив суть основного рішення та вийшов за межі позовних вимог. Враховуючи наведене просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з положень ст. 270 ЦПК України та враховуючи фактичні обставини, встановлені судом в сукупності із зазначеною нормою процесуального закону, суд вважав, що існують достатні підстави для ухвалення судом додаткового рішення в частині визначення встановлення в якій саме частині: визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС НОМЕР_2 , видане Пустомитівської державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; визнано недійсними державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06. 2007 р. ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення,

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви, з її прохальної частини, вбачається, що ОСОБА_3 звернувся з позовними вимогами до ОСОБА_1 та просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; визнати частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Тобто, в позовній заяві ОСОБА_3 не зазначено, у розмірі якої частки слід визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_3 629396, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 і в якій частці слід визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги позивачем не уточноювалися.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 .

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 214,60 (двісті чотирнадцять) грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що в резолютивній частині рішення суду не зазначено, в якій саме частині: визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06. 2007 р. ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Колегія суддів зазначає, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року ні позивачем, ні відповідачем не оскаржувалося.

26 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши, що слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині визнання за останнім права на спадщину на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0.1908, що розташована в АДРЕСА_1 та визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06.2007 року ОСОБА_1 .

Заяву про ухвалення додаткового рішення у справі ОСОБА_3 мотивував тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 та визнано частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06.2007 року ОСОБА_1 , однак розмір частки в резолютивній частині рішення суд не зазначив.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду від 20 квітня 2918 року, заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1 / 2 частину земельної ділянки - задоволено.

У цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки ухвалити додаткове рішення.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівської державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині Ѕ ідеальної частини спадкового майна.

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06. 2007 р. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частині Ѕ ідеальної частин земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частину земельної ділянки площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Аналізуючи зміст заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів зазначає, що знову ж таки у ній не зазначено розмір частки, а зі змісту заяви, зокрема, з її прохальної частини, вбачається, що позивач ОСОБА_3 просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 , в частині визнання за ОСОБА_1 права на спадщину на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0.1908, що розташована в АДРЕСА_1 та визнати недійсним та скасувати в цілому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06.2007 року ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням суд першої інстанції визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівської державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині 1 / 2 ідеальної частини спадкового майна.

Вважаючи додаткове рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт зазначає про те, що суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину не в частині Ѕ земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1908 га, а в цілому на Ѕ частину спадкового майна, на яке видано свідоцтво про право на спадщину.

Судом апеляційної інстанції досліджено матеріали спадкової справи №231/2005 на спадкодавця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії НОМЕР_1 , виданого Пустомитівської державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0.5085 га, переданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, яка знаходиться в с. Сокільники Сокільницької сільської ради Пустомитівского району Львівської області на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії 111-ЛВ №000211, виданого на підставі рішення виконкому Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 15 серпня 2001 року за №86.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0.5085 га, а оскаржуваним додатковим рішеннямвизнано недійсним свідоцтво про право на спадщину в цілому на Ѕ частину спадкового майна, на яке видано свідоцтво про право на спадщину, а не в частині Ѕ земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1908 га, то додатковим рішенням суд фактично визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину не в частині Ѕ земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.1908 га, а в цілому на Ѕ частину спадкового майна, яким є земельна ділянка площею 0.5085 га, яка не була предметом спору, що суперечить змісту позовних вимог, а також змісту рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року.

Оскільки додаткове рішення суду не може по суті змінювати по суті основного рішення, ухвалення Пустомитівським районним судом Львівської області додаткового рішення від 20.04.2018 року, яким частково змінено суть основного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області суду від 09.10.2012 року, є неправомірним.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.04.2018 року, та з урахуванням ст. 12 ЦПК України, якою передбачено принцип диспозитивності цивільного процесу, беручи до уваги зміст позовних вимог, вимоги заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення суду, колегія суддів вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення суду у даній справі слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.