Справа № 194/1880/19
Номер провадження 2/194/495/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Солодовник І.С.,

при секретарі - Сафоновій А.Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні правом власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод в користуванні правом власності, в якій зазначає, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2019 року є власником кв. АДРЕСА_1 . Придбана нею квартира належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тернівською нотаріальною конторою 22.10.2013 року за № 2694, про що зазначено у п. 2 Договору. Позивач також зазначає, що від імені продавця за довіреністю діяв ОСОБА_4.. Відповідно до п. 12 вищезазначеного договору купівлі-продажу продавець, в особі представника, передав вищезазначену квартиру покупцю, на надав зобов`язання знятися з реєстраційного обліку до першого березня 2019 року. Позивач вказує, що станом на 17.10.2019 року відповідач не виконав умови договору щодо зняття з реєстрації. Згідно з актом від 17.10.2019 року № 1475 ОСОБА_2 , 1988 року народження, не мешкає за вищевказаною адресою з грудня 2018 року, а отже має інше місце проживання. У зв`язку з тим, що відповідач залишається зареєстрованим у належній їй квартирі, вона не має змоги отримувати субсидію у 2019 році, оскільки для цього потрібно надати довідку про доходи усіх повнолітніх осіб, які зареєстровані в даному житловому приміщенні. Також, позивач зазначає, що на неї, як на власника житла покладені обов`язки зі сплати комунальних послуг в повному обсязі, що ставить її сім`ю у незручне фінансове становище, оскільки вона фактично в даній квартирі не мешкає.

У зв`язку з чим, позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні правом власності - кв. АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування кв. АДРЕСА_1 , судовий збір, сплачений нею за подання позовної заяви просить залишити за нею, справу розглядати без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розглядати справу без її участі, зазначила, що не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 3-5).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак засобами електронного зв`язку подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 21).

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернівського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Молодих В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1337 (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 12 Договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2018 року, продавець ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 , зобов`язався знятися з реєстраційного обліку до 01 березня 2019 року (а.с. 8-10).

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до акту № 1475 від 17.10.2019 року, виданого управителем багатоквартирного будинку КП «ТЖКП» Дніпропетровської області, видно, що відповідач ОСОБА_2 , 1988 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але зі слів сусідів не мешкає в ній з грудня 2018 року і по теперішній час (а.с. 12).

За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

З огляду на викладене, позивач є власником спірної квартири та може здійснювати своє право на власний розсуд.

На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований в спірній квартирі, був зобов`язаний знятися з реєстраційного обліку до 01.03.2019 року, з грудня 2018 року і по теперішній час в ній не мешкає, дана квартира належить позивачу на підставі договору купівлі - продажу квартири від 28.12.2018 року, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 76, 81,223, 258, 263-265, 274 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні правом власності - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І.С. Солодовник