ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4069/19 Справа № 212/9102/18 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого обладнання",

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 та відповідача Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2019 року, ухваленого суддею Власенко М.Д. у м. Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 28 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (надалі - ПрАТ «КЗГО») про відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров'я.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 03.02.2015 року первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням по ХОЗЛ, висновком МСЕК від 18.12.2017 року відсоток втрати працездатності збільшився до 20%. Посилаючись, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я і йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває фізичні страждання та біль, погане самопочуття та проходив тривале лікування, відчуває психологічний дискомфорт. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 36 820 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь з ПрАТ «КЗГО» у відшкодування моральної шкоди 20000грн. та 704,80 грн. у відшкодування судового збору на користь держави.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 20000 грн. до 36820,00 грн. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано глибину моральних страждань та фізичного болю, які щоденно зазнає позивач. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

Також, не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПрАТ «КЗГО» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом не враховано, що при прийомі на роботу позивач був обізнаний із шкідливими умовами виробничого процесу. Судом не взято до уваги, що позивач свідомо працював на протязі 13 років 3 місяці, свідомо уражував себе на вплив негативних явищ. Позивачем не доведено факт спричинення йому моральних страждань, не зазначено якими доказами це підтверджується. Розмір стягнутої судом моральної шкоди, на думку представника відповідача є завищеним, не обґрунтованим.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого на них відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 з 03.12.1984 р. по 25.09.1989 р., з 21.11.1995р. по 03.03.1997 р., з 15.12.2006 по 30.12.2013 р. працював на різних посадах на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів ПАТ «Криворізького заводу гірничого обладнання». Позивач звільнений з підприємства 02.02.2015 року у зв'язку із виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України ( а.с. 20-27).

Згідно копії виписки з акту огляду МСЕК від 03.02.2015 року серії 12ААА №003783 ОСОБА_1 первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням по ХОЗЛ, з наступним переоглядом 01.01.2016. Відповідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 046369 від 18.12.2017 року, ОСОБА_1 повторно встановлено 20% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням по ХОЗЛ - безстроково (а.с. 8,10-11).

Відповідачем складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача ОСОБА_1, у якому зазначено обставини виникнення професійного захворювання, а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці майстра термообробувальної дільниці за концентрацією аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 1 ступеня шкідливості (дослідження проводились для атестації робочих місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом безпеки праці та екології в гірничорудній та металургійній промисловості в 2010 році). Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, з вмістом оксиду заліза - 8,4 при гранично допустимій до 6,0 (а.с. 9-10), винних осіб у порушенні вимог нормативних актів не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів (а.с.15).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем, який не забезпечив безпечні умови праці.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов'язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров'я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з п.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 листопада 2014 року, причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранічно допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с.14).

Дані фактичні обставини спростовують доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність вини роботодавця у спричиненні моральної шкоди, через отримане професійне захворювання, ПрАТ «КЗГО» допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача в частині свідомої роботи позивача тривалий проміжок часу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, оскільки не виключає обов'язку ПрАТ «КЗГО» створити безпечні умови праці та дотримуватися вимог ЗУ «Про охорону праці», та нести передбачену законом відповідальність.

Також є неприйнятними доводи апеляційної скарги, щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями доводиться матеріалами справи, виписними епікризами, в яких зазначено, що позивач потребує медичного лікування, турбує постійний кашель, задишка, тяжке дихання. Позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний дискомфорт та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг представника позивача та представника відповідача в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає їх недоведеними, такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено з урахуванням положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції при визначені розміру грошової компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди, враховано тяжкість отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати працездатності, який вперше визначено у розмірі 10%, подальше погіршення стану здоров'я потерпілого та збільшено втрату працездатності до 20%. Ураховано судом час роботи позивача на підприємстві ПрАТ «КЗГО» 13 років 3 міс., враховано тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, що він звільнений з виходом на пенсію. Визначений розмір моральної шкоди в сумі 20000 грн.,не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 та відповідача Приватного акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: