"14" березня 2019 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі до 2017 року, мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично з самого моменту розлучення почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача, що призвело до неможливості нормального спілкування його (позивача) з сином. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з сином. Такими діями відповідача порушуються його права як батька. На засіданні комісії Служби у справах дітей, куди він звернувся, відповідач категорично заперечувала проти спілкування його (позивача) з сином, у зв'язку з чим було ухвалено рішення про звернення до суду. З метою захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом та просив суд зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; визначити наступні способи його участі у вихованні сина: спільний відпочинок першу половину зимових, весінніх, літніх та осінніх канікул; кожні другі та четверті суботи та неділі місяця; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином, або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день побачення з сином він (позивач) має право забирати сина з дому/садка/школи особисто.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував щодо розгляду справи у заочному порядку. Пояснив, що син любить батька, хоче з ним спілкуватися. Вважає, що в дні зустрічей позивача з сином слід встановити години, на їх думку - з 10.00 год. до 18.00 год. Позивач сам платить аліменти на утримання дитини, купує сину речі, подарунки. На даний час позивач подала позов про стягнення аліментів, але в суд не ходить. Позивач забезпечений житлом, має приватний будинок, автомобіль, є окрема кімната для сина, з іграшками, необхідними речами для навчання. Позивач має сім'ю нову, його дружина любить його сина, вони в минулому році разом відпочивали влітку в Єгипті. Зазначив, що у відповідача є ще одна дитина від першого шлюбу (з позивачем був другий шлюб), і та дитина проживає разом зі своїм батьком, не з відповідачкою.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог ЦПК України. Відзиву чи заяв про розгляд справи у її відсутності або про відкладення розгляду справи відповідач не подавала. Відповідач викликалася в усі засідання - підготовчі, яких було два, та в судові, яких було два, за вказаним в позові адресом, який є місцем реєстрації відповідача, що підтверджено Відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва.
Викладене дає підстави для розгляду справи в заочному порядку, за наявними у справі доказами, відповідно до ст.280 ЦПК України.
Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Від третьої особи надійшов лист, в якому просили розглядати справу без присутності їх представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Вказана позовна заява була зареєстрована в суді 25.09.2018року.
Судом було перевірено місце реєстрації відповідача на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, та встановлено, що справа підсудна Дніпровському районному суду міста Києва; перевірено дотримання вимог ст.175 ЦК України.
Згідно ухвали суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання.
Згідно ухвали суду від 10.12.2018 року підготовче засідання закрите, справу призначено до судового розгляду.
В суді встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
З пояснень представника позивача, змісту позовної заяви слідує, що після розірвання шлюбу дитина сторін залишилася проживати з матір'ю. Сторони не досягли в позасудовому порядку згоди щодо участі батька (позивача)у вихованні з дитиною, спілкуванні з ним.
З Витягу з протоколу №4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві адміністрації від 14.03.2018 року слідує, що на розгляді була повторна заява ОСОБА_2 (позивача), в якій він повідомляв про те, що після розлучення з 2017 року між ним та відповідачем постійно існує спір щодо участі у спілкуванні з дитиною. На засіданні комісії була присутня мати дитини ОСОБА_3, яка категорично заперечувала проти спілкування батька з дитиною. Пояснила, що батько не може належним чином доглядати за дитиною і вона боїться за його життя та здоров'я. Крім того, на той час між ними існував спір щодо надання батьком матеріальної допомоги. Комісією було прийнято рішення, згідно якого рекомендовано звернутися до суду.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Невиконання вимог закону одним із батьків, з ким проживає дитина, дає право іншому з батьків, який не проживає з дитиною, звернутися безпосередньо до суду. При цьому він захищає не тільки своє право на виховання та спілкування з дитиною, а й дитини, оскільки усунення одного з батьків від виховання і спілкування з дитиною, порушує права самої дитини на батьківську турботу.
У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як зазначалося вище, по даній справі встановлено, що дитина сторін - ОСОБА_4, 2010 року народження, проживає з матір'ю - відповідачем по справі.
Позивач зазначив, що зі сторони відповідача чиняться перешкоди в його спілкуванні з сином, в його участі у вихованні з сином. Дані твердження стороною відповідача не були спростовані.
Заперечення відповідача проти спілкування батька (позивача) з сином, висловлене на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, без будь-яких належних обгрунтувань, судом приймаються як доказ чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька з сином, та порушенням відповідачем вимог законодавства та прав позивача і самої дитини. Не може бути перешкодою в спілкуванні батька з сином наявність в суді справи про стягнення аліментів, про що зазначила відповідач на комісії.
Твердження позивача про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, що він любить сина, бажає з ним спілкуватися, що син любить його, що син разом з позивачем та його дружиною відпочивали за кордоном, що син періодично раніше проживав у позивача - не були спростовані відповідачем.
Отже, в суді було встановлено, що позивач, який є батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.
Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню частково. З урахуванням того, що обоє з батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі в його вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, та з урахуванням інтересів дитини, суд вважає , що має бути встановлений наступний спосіб участі батька в спілкуванні та вихованні з дитиною: спільний відпочинок у першу половину зимових, весінніх, літніх, осінніх канікул; кожні другі та четверті суботи та неділі місяця з 10.00 годин до 18.00 годин; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного чи іншого засобу зв'язку. При цьому судом враховано інтереси дитини і встановлений графік зустрічей не порушує режим дня та навчання дитини, не відриває його від нормального, звичайного для дитини середовища.
На підставі викладеного вище, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 153, 157, 159 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - задовольнити частково.
Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визначити наступні способи участі ОСОБА_2 в вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:
-Спільний відпочинок в першу половину зимових, весінніх, літніх та осінніх канікул;
-Кожні другі та четверті суботи та неділі місяця з 10 годин 00 хвилин до 18 годин 00 хвилин;
-Необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного чи іншого засобу зв'язку.
В інших частинах позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складання повного судового рішення - 22.03.2019 року.
Суддя: