Справа № 459/2964/17 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/2903/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2019 року про відмову у розстрочці виконання рішення у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду,-

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить розстрочити виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04.06.2018 року про стягнення 98 233 грн., як грошової компенсації половини вартості автомобіля «Пежо 308», 2011 року, у справі № 459/2947/17 строком на 12 місяців шляхом сплати заборгованості рівними частинами по 8186 грн. з дня постановлення ухвали суду. Вимоги обґрунтовані тим, що вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення 98 233 грн. та виконавчого збору. Через важке матеріальне становище не має можливості добровільно виконати рішення суду в частині стягнення 98 233 грн. на користь ОСОБА_1 , сума, що стягується є грошовою компенсацією половини вартості автомобіля «Пежо 308», 2011 року як виділення 1/2 ідеальної частки при поділі спільного майна подружжя. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.02.2019 року у справі №459/2964/17 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь компенсацію 1/2 вартості автомобіля Volkswagen Т5 у розмірі 99142, 50 грн. У зв`язку із важким матеріальним становищем вона не може виконати вчасно рішення суду. Зазначає, що готова виконувати рішення суду рівними частинами по 8186 грн.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема зазначає, що через важке матеріальне становище не має можливості добровільно виконати рішення суду в частині стягнення з неї 98 233 грн. на користь стягувача ОСОБА_1 . Сума, що стягується є грошовою компенсацією половини вартості автомобіля «Пежо 308», 2011 року як виділення 1/2 ідеальної частки при поділі спільного майна подружжя. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21.02.2019 року у справі №459/2964/17 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь компенсацію 1/2 вартості автомобіля Volkswagen Т5 у розмірі 99142, 50 грн. Таким чином стягувач по даному виконавчому провадженні винен їй кошти в сумі 99 142, 50 грн. Вважає, що в даній ситуації можливий взаємозалік. Враховуючи наведене у суду були усі підстави для розстрочки виконання рішення.

Просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заяву про розстрочку виконання рішення задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, поважності причин неявки в судове засідання ними суду не надано, а тому в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 , ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення та відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником суду не доведено жодних виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити розстрочення або відстрочення виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

За вимогами ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Тобто, при набранні рішенням законної сили воно є обов`язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов`язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню.

Виконавчими провадженнями поновлюються майнові та особисті немайнові права осіб шляхом застосування процесуальних засобів і способів; примусу до осіб, які добровільно не виконали свої обов`язки у сфері матеріальних правовідносин.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04 червня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості автомобіля. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на автомобіль марки «Peugeot 308 1.6», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 98233 грн.. грошової компенсації половини вартості автомобіля марки «Peugeot 308 1.6», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 04.06.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 4 червня 2018 року - залишено без змін.

Таким чином, судове рішення набрало законної сили та підлягає подальшому виконанню.

Постановою державного виконавця Червоноградського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.04.2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №459/2947/17 від 18.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 98233, 00 грн. грошової компенсації.

Таким чином, судове рішення набрало законної сили та підлягає подальшому виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги роз`яснення, які викладені Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 25.09.2015р. №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», де вказано, що скрутне матеріальне становище не завжди має характер особливих або виняткових обставин. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником ОСОБА_1 не представлено жодних фактичних доказів та не обґрунтовано винятковості випадку в зв`язку з яким слід відстрочити виконання рішення, не зазначено достатніх обставини, які б свідчили про утруднення чи неможливість в даний час виконання рішення суду, а відтак і про необхідність відстрочення/розстрочення такого. Наявність у ОСОБА_1 певних фінансових труднощів, та необхідність лікування хворого батька не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не є підставами для відстрочки/розстрочки виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом (зокрема статтею 435 ЦПК України) призведе до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін, до порушення охоронюваних законом прав та інтересів стягувача (позивача у справі) та не відповідає засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним, що є несумісним з принципом верховенства права (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Невід`ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Войтенко проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України», «Козачок проти України», «Васерман проти Росії», «Скардіо проти Італії» тощо.

Доводи апеляційної скарги про важке матеріальне становище, а також покликання на необхідність лікування батька, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до приписів ч. 1 п.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 02 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2019 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Н.М. Курій

О.Я. Мельничук