Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа №552/7479/16-ц

провадження №61-32609св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення Київського районного суду

м. Полтави від 28 березня 2017 року у складі судді Турченко Т. В. та рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Абрамова П. С., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представники відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2016 року публічне акціонерне товариства «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі

136 897, 61 доларів США та з ОСОБА_1 судовий збір.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 21 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1, останній отримав кредит на придбання двох квартир в розмірі 189 225 доларів США на умовах, визначених договором, терміном погашення до 20 червня 2012 року.

3. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 21 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_2, згідно з умовами якого остання, як поручитель, відповідає за виконання зобов`язань солідарно з боржником та в повному обсязі.

4. Позичальник допустив утворення заборгованості, яка становить

136 897,61 доларів США, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

5. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

6. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов пред'явлено з пропуском строку позовної давності. Місцевий суд указав, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня 2016 року позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було повернуто позивачу у зв`язку з її непідсудністю Октябрському районному суду м. Полтави. Кінцевим терміном погашення кредиту є 20 червня 2012 року, з огляду на що перебіг трирічного строку звернення до суду у зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань почався 21 червня 2012 року та закінчився 21 червня 2015 року, а позов до Київського районного суду м. Полтави позивачем було пред`явлено лише 28 грудня 2016 року.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

7. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку звернення до суду скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. У іншій частині позовних вимог до ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

8. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що пред'явивши 28 грудня 2016 року позов до ОСОБА_1, ПАТ «Марфін Банк» пропустило, встановлений законом строк звернення до суду.

9. Апеляційний суд також дійшов висновку, що в частині відмови в задоволенні позову до поручителя ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку позовної давності слід скасувати, у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки за умовами договору поруки терміном погашення заборгованості є 20 червня 2012 року, перебіг строку, протягом якого банк мав пред`явити вимогу до поручителя

почався 21 червня 2012 року і закінчився 21 грудня 2012 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Марфін Банк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

12. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

13. Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15. Дана справа передана до Верховного Суду

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

16. Касаційна скарга мотивована тим, що суд прийшов помилкового висновку про пропуск банком строку позовної давності, оскільки строк повернення кредиту закінчився в 2012 році, в 2013 році банк звертався до суду та отримав рішення, яке в подальшому було скасовано в липні 2016 року, через 2,5 роки через судову помилку, вже після реального виконання заочного рішення. У грудні 2016 року банк вимушений був повторно звернутися до іншого суду, що є поважними причинами пропущення банком строку для звернення до суду і даний строк підлягає поновленню судом, як і захист права банка на пред'явлення позову до позичальника, котрий власні зобов'язання не виконує та користувався кредитними коштами і не повернув ці кошти.

Доводи інших учасників справи

17. Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18. 21 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит на придбання двох квартир в розмірі 189 225 доларів США на умовах, визначених договором, і терміном погашення до 20 червня 2012 року.

19. У рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого поручитель відповідає за виконання зобов`язань солідарно з боржником та в повному обсязі.

20. 16 серпня 2013 року ПАТ «Марфін Банк» звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором від 21 червня 2007 року.

21. Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави

від 15 листопада 2013 року у справі № 554/10431/13-ц з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 120 294,17 доларів США, що еквівалентно 961 511,30 грн; борг по відсоткам у сумі 28 121,50 доларів США, що еквівалентно 224 775,15 грн, заборгованість за пенею у сумі

1 483 196,69 грн.

22. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави 23 травня 2016 року скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 15 листопада 2013 року та призначено справу до загального розгляду.

23. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області 25 липня 2016 року ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2013 року про відкриття провадження по справі скасовано, а матеріали справи направлено до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження.

24. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 липня

2016 року позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1,

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто позивачу, так як дана справа не підсудна Октябрському районному суду м. Полтави. Роз'яснено позивачу право звернення з даним позовом до Дніпровського районного суду м. Києва чи до Київського районного суду м. Полтави.

25. Пред'являючи позов у справі, яка переглядається, ПАТ «Марфін Банк» вказувало, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка становить

136 897, 61 доларів США.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

26. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

27. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

29. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

30. Згідно з частиною 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

31. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

32. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

33. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

34. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

35. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

36. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

37. Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

38. Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

39. Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

40. Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

41. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

42. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

43. Відповідно до частин першої і другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

44. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання.

45. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

46. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

47. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

48. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

49. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

50. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

51. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

52. Відступаючи від практики Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16 (провадження №14-318цс18) прийшла висновку про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

53. Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

54. Ураховуючи, що кінцевим терміном погашення кредиту є 20 червня 2012 року, перебіг строку, протягом якого кредитор мав пред`явити позов до поручителя, розпочався 21 червня 2012 року та закінчився 21 червня

2015 року, тоді як цей позов пред'явлено лише 28 грудня 2016 року, вимог про стягнення з поручителя сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України банк до поручителя не заявляв, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю підстав для їх задоволення.

Щодо вирішення позовних вимог до позичальника ОСОБА_1

55. У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

56. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

57. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

58. При цьому у частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

59. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

60. Встановлено, що з боку відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнані, просили відмовити в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

61. Згідно з частинами першою та другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

62. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

63. Аналіз зазначеної норми права указує про те, що у разі визнання боргу чи пред'явлення особою позову до боржника позовна давність переривається.

64. Тобто, зверненням 16 серпня 2013 року до суду з позовом щодо того самого кредитного договору ПАТ «Марфін Банк» перервав перебіг позовної давності.

65. З позовом про стягнення кредитної заборгованості до позичальника ОСОБА_1 у справі, яка є предметом цього розгляду, позивач звернувся до суду 28 грудня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з моменту винесення Октябрським районним судом м. Полтави

27 липня 2016 року ухвали про повернення позовної заяви 16 серпня

2013 року.

66. Зміст судових рішень свідчить про те, що судами не встановлювався дійсний розмір заборгованості, не перевірявся порядок нарахування всіх складових заборгованості, це питання не було предметом судового дослідження.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

67. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

68. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

69. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи судом не встановлені, судові рішення в частині вирішення позовних вимог до позичальника ОСОБА_1. не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

70. Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Керуючись статтями 400, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити частково.

2. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

3. Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 08 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І. М.Фаловська