У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року суддя Черкаського районного суду Черкаської області Соколишина Л.Б., розглянувши подання державного виконавця Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Демченко Марії Володимирівни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Черкаського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Демченко М.В. звернувся до суду з указаним поданням, обгрунтовуючи його тим, що з 02 січня 2019 року на виконанні у Черкаському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 60665339 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області № 2/707/413/19 від 03 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені позивачкою судові витрати, а саме 10000 грн. на правничу допомогу та 704 грн. 80 коп. на сплату судового збору при подачі позову, що разом становить 10704 грн. 80 коп., та постанови Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області № 97 від 06 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави в розмірі 11900 грн. Станом на 29 листопада 2019 року рішення суду боржником не виконується. Згідно розрахунку заборгованості борг на 01 листопада 2019 року складає 22604 грн. 80 коп. Зазначає, що з метою забезпечення виконання рішення суду на все рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешт, про що винесено відповідну постанову. У ході виконання указаного виконавчого провадження було встановлено, що боржник зареєстрований по АДРЕСА_1 , за ним рахується домоволодіння та земельна ділянка за указаною адресою. З метою перевірки майнового стану боржника 23 жовтня 2019 року здійснено виїзд за місцем проживання боржника, який виявився безрезультатним, оскільки останній не надав можливості провести виконавчі дії шляхом ненадання доступу до будинку. 06 листопада 2019 року повторно було здійснено виїзд за місцем проживання боржника, який також виявився безрезультатним, оскільки боржник знову не надав можливості провести виконавчі дії шляхом ненадання доступу до будинку. 14 жовтня 2019 року виявлено місце отримання доходів боржника: Черкаський відділ обслуговування громадян №4 ГУПФУ в Черкаській області. На адресу підприємства 15 жовтня 2019 року направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Станом на 29 листопада 2019 року рішення суду залишається боржником не виконане та проігнороване. Просить надати дозвіл на примусове проникнення до місця проживання та реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для вчинення виконавчих дій.

Заявник у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки.

Згідно з ч. 2 ст. 439 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Приписами ч. 2 ст. 439 ЦПК України встановлено, що суд розглядає подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державним виконавцем не було зазначено у поданні та не подано до суду заяви про розгляд подання без його участі.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому необхідно врахувати положення ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно зі ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Тобто, обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Враховуючи зазначені положення про недоторканість житла, примусове проникнення до житла боржника при проведенні виконавчих дій, на думку суду, є крайнім заходом, спрямованим на своєчасне виконання судового рішення, за наявності достатніх доказів, які свідчать, що всі можливості щодо здійснення виконавчих дій в площині Закону України «Про виконавче провадження» вичерпано і боржник перешкоджає проведенню виконавчих дій.

Згідно з довідкою № 1557/1 виконавчого комітету Руськополянської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області від 07 жовтня 2019 року боржник ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 та відповідно до погосподарської книги по с. Геронимівка за ним рахується домоволодіння та земельна ділянка за цією адресою.

У поданні про примусове проникнення до житла державним виконавцем зазначено, що 23 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року ним було здійснено виїзд за місцем проживання боржника, який виявився безрезультатним, оскільки останній не надав можливості провести виконавчі дії шляхом ненадання доступу до будинку.

Однак, в актах державного виконавця від 23 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року, доданих до подання, зазначено, що при виході державного виконавця за адресою проживання боржника ОСОБА_1 для перевірки його майнового стану, двері до помешкання державному виконавцю не відчинили. Боржнику залишено виклик.

Тобто, з указаних актів не вбачається, що боржник ОСОБА_1 перешкоджав вільному доступу державного виконавця до свого житла. Крім того, не вказано часу проведення виконавчих дій, які могли відбуватися у період перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, і т.д.

Фіксування державним виконавцем в акті того факту, що двері йому не відчинили, не дає підстав вважати, що йому чинились перешкоди з боку ОСОБА_1 для проникнення в житлове приміщення.

Разом з тим, матеріали подання не містять відомостей, що на момент виходу приватного виконавця за місцем проживання боржника, останньому було відомо про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження.

Надані приватним виконавцем акти від 23 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року також не містять відомостей щодо обізнаності ОСОБА_1 про час та місце вчинення державним виконавцем виконавчих дій.

Суд наголошує, що звертаючись з поданням про примусове проникнення до житла, державний виконавець не може обмежуватися лише наведенням переліку проведених виконавчих дій, а повинен зазначити в чому полягає необхідність примусового проникнення до житла та навести докази, які переконливо підтверджують умисне перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до житла чи іншого володіння. Тобто, наявність лише самого зобов`язання боржника не надає державному виконавцю права на звернення до суду з указаним поданням.

За таких обставин, суд констатує, що державним виконавцем не подано беззаперечних відомостей про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій.

Враховуючи викладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише за обставин, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. 30 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, та, керуючись ст. 439 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Демченко Марії Володимирівни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі у 15-денний строк з дня її проголошення - апеляційної скарги.

Суддя: Л. Б. Соколишина