Справа № 462/1930/16 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/794/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Львів

Справа № 462/1930/16

Провадження № 22-ц/811/794/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних прав:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря Бадівської О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року у складі судді Палюх Н.М.

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 13.06.2008 року ОСОБА_2 надано кредит в сумі 109 069,20 дол. США з датою остаточного повернення 13.06.2033 року. Для розрахунку відсотків за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка у розмірі 4.49 % річних + FIDR (процентна ставка про строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту. що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

При цьому, для забезпечення виконання вказаного кредитного договору між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір поруки № SR-600/098/2008/1 від 13.06.2008 року, а також між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір поруки № SR-600/098/2008/2 від 13.06.2008 року.

Однак, відповідачі свої обов'язки за кредитним договором та договорами поруки не виконують, зокрема ОСОБА_2 не погашає кредит та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, згідно графіку платежів, а поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не забезпечили погашення такого, чому позивач, відповідно до умов договору, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом, що станом на 15.02.2016 року становить 113 524,14 дол. США, що по курсу НБУ станом на 15.02.2016 року становить 2 968 361 грн. 11 коп.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року у розмірі 113 524,14 дол. США, що по курсу НБУ станом на 15.02.2016 року становило 2 968 361 грн. 11 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_4Р в користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року у розмірі 113 524,14 дол. США, що по курсу НБУ станом на 27.05.2016 року становить 2 849 444 (Два мільйона вісімсот сорок дев'ять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 56 коп. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року у розмірі 113 524,14 дол. США, що по курсу НБУ станом на 27.05.2016 року становить 2 849 444 (Два мільйона вісімсот сорок дев'ять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 56 коп. Стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «ОТП Банк» по 14 841 грн. 81 коп. судового збору з кожного.

Вищевказане рішення Залізничного районного суду м. Львова оскаржив ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає, що таке прийняте без врахування всіх обставин по справі та із порушенням норм як матеріального, так і процесуального права.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначається, що ПАТ «ОТП Банк» не додано жодного документа, який би підтверджував факт отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у вказаній сумі і, як наслідок, виникнення в останнього зобов'язання зі сплати кредитних зобов'язань позивачу.

Також, апелянт вказує, що при розгляді справи вирішено питання про обов'язки як позичальника, так і поручителів не на підставі поданих належних та допустимих доказів, а, по суті, тільки виходячи із факту укладення між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 кредитного договору, договорів поруки, укладених на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, а також довідки про стан заборгованості за кредитним договором.

Апелянт додатково зазначає, що поданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить достатньої та достовірної інформації про стан заборгованості за кредитним договором у розрізі сплачених/прострочених платежів. Подана у такий спосіб інформація носить виключно довідковий характер та не може вважатись розрахунком, оскільки виключає, власне, розрахунки як такі.

Поряд із цим, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги факти припинення поруки. Окрім цього, у апеляційній скарзі зазначається про те, що, виходячи зі змісту резолютивної частини рішення Залізничного районного суду, останній, по суті вийшов за межі позовних вимог.

Посилаючись на викладене, апелянт просить суд скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27.05.2016 року та ухвалити нове рішення, яким у позові АТ «ОТП Банк» відмовити у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18 жовтня 2018 року цивільна справа № 462/1930/16 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.11.2016 року апеляційне провадження було зупинено до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору.

Надалі, з відповіді Залізничного районного суду м. Львова на запит Апеляційного суду Львівської області вбачається що позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 05.02.2019 року поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (диспозитивність цивільного судочинства).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Статею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції. Зокрема, згідно з частинами першою і другою вказаної статті суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До Львівського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2

Однак відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 рішення Залізничного районного суду м. Львова у апеляційному порядку не оскаржили, тому судове рішення переглядається лише в частині стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_2

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.01.2019 року у справі № 412/10775/2012.

У відповідності до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у частині, що переглядається, відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом першої інстанції, 13.06.2008 року ОСОБА_2 отримав у ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», кредит в сумі 109 069,20 дол. США з датою остаточного повернення 13.06.2033 року.

Для розрахунку відсотків за користування кредитом використовувалась плаваюча процентна ставка у розмірі 4.49 % річних + FIDR (процентна ставка про строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту. що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), про що сторони уклали кредитний договір № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року, додаткову угоду №1 до такого та додаткові договори до кредитного договору.

Крім того, між ЗАТ «ОТП Банк» з однієї сторони та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з другої сторони було укладено з кожним з них окремо договори поруки № SR-600/098/2008/1 та № SR-600/098/2008/2 від 13.06.2008 року і додаткові договори до таких на підставі яких поручителі, якими виступили ОСОБА_6 та ОСОБА_5 поручаються перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

Проте, ОСОБА_2 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору, зобов'язання, зокрема не погашає заборгованість по тілу кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, за яким станом на 15.02.2016 року заборгованість за кредитним договором № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року становить 113 524,14 дол. США, в тому числі 94 882,45 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом та 18 641,69 дол. США заборгованість по відсотках за період з 13.06.2014 року по 14.02.2016 року.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_2 односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року, то, відповідно до вимог ст. 1050 Цивільного кодексу України та умов кредитного договору, позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих за користування кредитом відсотків.

26.10.2015 року на адресу ОСОБА_2 направлялася досудова вимога про виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року у розмірі 113 524,14 дол. США, що по курсу НБУ станом на 27.05.2016 року становить 2 849 444 грн. 56 коп. та стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.в користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 113524,14 дол. США, що по курсу НБУ станом на 27.05.2016р. становить 2849444 грн. 56 коп. і по 14841 грн. 81 коп. судового збору з кожного з відповідачів.

Переглядається судове рішення першої інстанції лише в частині стягнення кредитної заборгованості із ОСОБА_2, колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_2, виходячи із наступного.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 706/1314/15-ц.

Поряд із цим, посилання апелянта на те, що до позовної заяви не додано жодного документу, який підтверджує отримання ОСОБА_2 кредитних коштів є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 2 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається, опісля укладення кредитного договору № МL-600/098/2008 від 13.06.2008 року, протягом 2009 - 2014 років між ПАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 неодноразово укладалися додаткові договори до вказаного кредитного договору, що підписувались останнім, якими, зокрема, змінювалась процентна ставка, графіки погашення кредитної заборгованості тощо, що свідчить про те, що апелянт прийняв умови кредитного договору та не заявляв додаткових вимог щодо зміни умов такого договору.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 21.01.2019 року у справі № 635/6620/15-ц.

При цьому, апелянтом не спростовано факт отримання кредиту та правильність розрахунку заборгованості, складеного банком, зокрема, не надано власний контррозрахунок тощо. Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що з 2008 року апелянт не отримав кошти у відповідності до кредитного договору № МL-600/098/2008 від 1 3.06.2008 року.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстави для скасування рішення Залізничного районного суду міста Львова відсутні.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при відкритті провадження апеляційним судом, ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення апеляційним судом судового рішення по справі, то з останнього підлягає до стягнення судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 44 977 грн. 96 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 травня 2016 року залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 44 977 грн. 96 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий

Судді