Справа № 161/3768/18
Провадження № 2/161/610/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі -ПАТ КБ "Приватбанк") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідачу, згідно укладеного договору № б/н від 25 жовтня 2011року, було надано кредит у розмірі 15000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов'язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов'язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору, Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. (в еквіваленті 500,00 грн. за кредитними картками, відкритими у валютіUSD) + 5% від суми позову.

Оскільки відповідач у порушення норм Закону та умов договору не повертає кредит та кошти за користування кредитом, станом на 04/03.2018року заборгованість за кредитним договором становить 37615,06 гривень, з яких: 14164, 05грн. - тіло кредиту;

4937,03 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 16246,60 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1767,38 грн. - штраф (процентна складова).

Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються наступними доказами: розрахунком заборгованості; копією заяви позичальника; витягом з «Тарифів Банку»;

витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 37615,06 грн. за кредитним договором № б/н від 25 жовтня 2011року.

Представником позивача в позовній заяві зазначено про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» не заперечує про розгляд справи за відсутності його представника та винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у справі.

Відповідач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, оскільки як зазначила в заяві, будь-яких кредитних коштів вона не отримувала, а стала жертвою нападу злочинців у січні 2017року, які, розбивши заднє бокове скло керованого і припаркованого нею автомобіля біля дитячого навчального закладу, викрали сумку, де знаходилась кредитна картка банку і протягом незначного проміжку часу зняли на іншій вулиці гроші (не знає яку суму точно по кредитній картці). Нею негайно про це було заявлено в поліцію і заблоковано рахунок. Просила суд витребувати матеріали кримінальної справи з Луцького МВ поліцаї для огляду в судовому засіданні для з'ясування всіх обставин по справі. Згідно вимог чинного законодавства особа не несе відповідальності за правочином, який не вчиняла або який вчинено поза її волею, внаслідок чого вважає, що не повинна нести відповідальність.

Згодом їй стало відомо, що кошти поза її волею були зняті викрадачами банківських карток по АДРЕСА_1 про що повідомлено поліцію та ПАТ «Приватбанк» - письмово і по телефону (копія звернення додається). Вказане зняття коштів невідомими особами відбувалось у згаданому вище місці в один час і з обох карток, які у неї були викрадені, зокрема, зарплатна і кредитна (копії виписок по рахунках додає), на що мали б звернути увагу служба безпеки банку, проте незважаючи на її звернення щодо вчинення злочину проти неї і викрадення коштів, банк вчиняє незаконні дії по стягненню з неї коштів, яких вона не отримувала.

Дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

Як вбачається із змісту ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

З матеріалів справи випливає, що відповідачу, згідно укладеного договору № б/н від 25 жовтня 2011року, було надано право на отримання кредиту у розмірі 15000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач зазначає, що в порушення умов договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 04 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 37615 грн. 06 коп.

З наведених підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі.

Відповідач не заперечувала факту використання карток АТ КБ «Приватбанк» та здійснення грошових операцій за допомогою їх.

Однак, судом встановлено, що обставини, наведені відповідачем у запереченні, підтверджуються матеріалами справи та свідчать про списання коштів з кредитної картки ОСОБА_1 поза її волею, без її відома, у зв'язку з викраденням особистих речей відповідача, зокрема, банківських карток та мобільного телефона, під час крадіжки, шляхом розбиття вікна припаркованого нею автомобіля по АДРЕСА_2 поблизу дошкільного навчального закладу №21, хоча остання вживала всіх необхідних заходів для блокування картки та жодними своїми діями не сприяла втраті і незаконному використанню належної їй платіжної картки.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» надано визначення «електронного платіжного засобу» ( п. 1.14 статті 1) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

В пункті 1.27 статті 1 вказаного Закону визначено, що платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу грошових коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків, через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

В пункті 16 статті 14 цього Закону передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний: за п. 1.1.2.1.12 - вживати заходи щодо запобігання втрати (викраденню) картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їх незаконного використання; за п. 1.1.2.1.13- інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНа, SIM-карти мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання; п. 1.1.2.1.21 - негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хв.) інформацію, що стала відома клієнту про втрату, викрадення карти, SIM-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками.

Відповідно до п. 1.1.3.1.7 банк зобов'язаний у разі виникнення овердрафту або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого в порядку передбаченому Умовами та правилами про втрату/крадіжку карти або про можливість несанкціонованого використання карти третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки.

Також у даному випадку банк зобов'язаний відмовитися від встановлення ділових відносин або проведення фінансових операцій у разі, якщо ідентифікація клієнта відповідно до вимог законодавства неможлива, за винятком операцій щодо зарахування коштів, які надходять на рахунок даного клієнта (п. 1.1.3.1.12).

Зняття коштів у банкоматі є можливим лише із застосуванням картки та за умови знання ПІНа, про який є обізнаним тільки держатель картки.

Відповідач ОСОБА_1 у поданому нею запереченні зазначила, що відомостей про ПІН-код на кредитній картці вона нікому не надавала.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно з п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Звільняючи відповідача від цього передбаченого умовами договору обов'язку, суд посилається на Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, та враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 13 травня 2015р. у справі № 6-71цс15.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням №223 від 30.04.2010р., банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 25 жовтня 2011 року, згідно з якою набула право на отримання кредиту у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також встановлено, що 26 січня 2017 року приблизно о 18 год. 49 хв., невстановлені особи, з автомобіля марки "Hyndai Tucson", яким користувалась відповідач, та який знаходився поблизу дитячого садка № 21 в м.Луцьку, таємно викрали жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон "Prestigio Multiphone", грошові кошти в сумі 200 грн., 100 доларів США та документи, чим спричинила відповідачу матеріальну шкоду.

Даний факт підтверджено зверненням відповідача у той же день до ЛВП ГУНП у Волинській області із заявою про крадіжку, яка була прийнята та зареєстрована в ЄРДР під реєстраційним №0000391 за ст.185 ч.1 КК України.

Як встановлено судом, про вказану обставину ОСОБА_1 повідомила АТ КБ «Приватбанк», зателефонувавши до сервісного центру з метою блокування картки, однак від оператора колл-центру дізналась про зняття готівки з картки в банкоматі міста на загальну суму 15037 грн., що підтверджено відповідними довідками-виписками банку від 30.01.2017 р.

Крім того, 28.01.2017р. відповідач зверталась із заявою до керівника головного відділення АТ КБ «ПриватБанк», в якому повідомила, що 26.01.2017 року, біля 18 год , відносно неї було здійснено крадіжку, шляхом розбиття вікна припаркованого нею автомобіля, по вул.М.Вовчка, у м.Луцьку (біля дитячого садочка), внаслідок чого з нього було викрадено її речі та документи, в тому числі, картки Приватбанку - кредитну та для виплат, а також телефон. З цього приводу вона відразу звернулась у поліцію. На місце події прибула слідчо-оперативна група, внесено відомості до ЄРДР(копія додається). Нею відразу, за допомогою телефону чоловіка (його номер 099 717 444 7), вжито заходів для блокування вказаних карток. Проте, 27.01.2017 року, відновивши свій телефонний номер ) та поновивши зв'язок, через смс повідомлення нею було виявлено, що відразу після викрадення відбулось неодноразове, протягом кількох хвилин, зняття коштів з її рахунку , у банкоматі, по вул.Володимирській у м.Луцьку, що можна відстежити, переглянувши на відео. Зважаючи на те, що зловмисники викрали кошти з її кредитної картки, відповідач просила у своїй заяві вжити заходів по стягненню цих коштів з винних осіб та не нараховувати відсотків на зняту суму.

Судом встановлено, що кошти відповідача були зняті без її відома з банківської картки по АДРЕСА_1 про що нею було повідомлено поліцію та ПАТ КБ «Приватбанк» - письмово і по телефону.

Згідно з п.2.1.4.22 вказаних Умов і правил, передбачено також здійснення платіжних операцій за допомогою безконтактного інтерфейсу, що дозволяє клієнту здійснити транзакції (платіжні операції, в тому числі зняття готівки) без присутності платіжної картки в банкоматі. Процедура ідентифікації клієнта в цьому випадку здійснюється за допомогою засобів ідентифікації, зокрема за номером телефону клієнта, одноразового паролю, одержаного клієнтом на телефон.

Отже, отримання коштів особами, які незаконно заволоділи банківськими картками відповідача ОСОБА_1 та її мобільним телефоном, здійснювалося банком з прив'язкою до фінансового номера викраденого телефона споживача, яка ніякими діями не сприяла вчиненню вказаних банківських операцій.

Оскільки зазначена картка була видана на ім'я ОСОБА_1, банк розцінив зняття коштів з банкомату за допомогою цієї картки як оформлення послуги «Миттєва розстрочка» («Оплата частинами») самим держателем картки, тому нарахував відсотки на суму знятого кредитного ліміту, а також неустойку за порушення строків платежів.

Судом встановлено, що останні операції з використання платіжної картки були проведені 26 січня 2017 року, коли платіжну картку у відповідача було викрадено, про що вона повідомила позивача та органи поліції, тому суд дійшов висновку про відсутність в діях чи бездіяльності ОСОБА_1 вини у втраті картки та мобільного телефону, до номера якого було прив'язано обслуговування банком даного позичальника, тобто без її волевиявлення і згоди.

Під час розгляду справи банком не було доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити .

Керуючись ст.ст. 2, 4 , 5, 12, 13 , 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України , ст.ст. 207, 526, 527, 610, 617, 629, 638, 642, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ).

Відповідач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта