Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 635/198/17

провадження № 61-7378св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І.(суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра і гарантія»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року у складі судді: Березовської І. В., та рішення апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року у складі суддів: Кружиліної О. А., Бровченка І. О., Кіся П. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі- ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06 березня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 було укладено комплексний договір № 2/1380584, згідно умов якого відповідач отримала грошові кошти на споживчі потреби в сумі 49 920 грн строком на 48 місяців - з 06 березня 2014 року до 05 березня 2018 року зі сплатою 7 % річних та щомісячною комісійною винагородою в розмірі - 1,80% в місяць від суми кредиту.

25 червня 2015 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір відступлення права вимоги № 03/15-ІІІ на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ «Купер Прайс» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату складення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 25 червня 2015 року № 03/15-ІІІ сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Купер Прайс» за кредитним договором складала 42 548,13 грн.

01 липня 2015 року між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір відступлення права вимоги № 15/УБК-15, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ «Українська боргова компанія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату складення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 06 липня 2015 року № 15/УБК-15 сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Українська боргова компанія» » за кредитним договором складала 42 548,13 грн.

30 грудня 2015 року між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 30/12-ФК_У, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату складення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 30 грудня 2015 року № 30/12-ФК_У сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором складала 42 773,29 грн.

Про зміну кредитора відповідачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги рекомендованим листом № 586. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконала,

Позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 64 534,55 грн, яка складається: з заборгованості за кредитним договором в розмірі 42 548,13 грн; пені відповідно до пункту 3.1 договору в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми кредиту за кожний день прострочення за період з 30 грудня 2015 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 14 007,07 грн; штрафу у розмірі 1% від суми кредиту згідно до пунктів 1.1,3.2 договору в розмірі 499,20 грн; 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 06 липня 2015 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 1 769,54 грн; нараховану суму з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту за період з 06 липня 2015 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 5 710,61 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року позов ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за договором № 2/1380584 від 06 березня 2014 року у розмірі 64 534,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого в останньої утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє боржника від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року змінено. Зменшено розмір суми заборгованості за кредитним договором № 2/1380584 від 06 березня 2014 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з 64 534,55 грн до 64 035,35 грн. Зменшено суму судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 з 1 378,00 грн до 1 367,39 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

При зміні рішення та зменшення суми заборгованості, апеляційний суд вважав, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Застосування відповідальності у виді сплати 499,20 грн штрафу за порушення умов кредитного договору, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки банком за прострочення виконання зобов'язання нарахована пеня.

Аргументи учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем погашено заборгованість станом на 10 червня 2015 року у сумі 23 790,00 грн, а її заборгованість становить 26 130,00 грн. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. До липня 2015 року боржником сплачуватись зобов'язання первісному кредитору. Про продаж кредитного портфелю боржнику було повідомлено лише у липні 2015 року, однак не надано будь-яких письмових доказів та реквізитів для сплати коштів за договором. Позивач набув прав кредитора відносно відповідача з 30 грудня 2015 року, однак повідомлення про наявність заборгованості надіслано лише 17 листопада 2016 року. Тому позовні вимоги в частині нарахування пені, штрафу, інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних є безпідставними, оскільки боржник не міг виконувати зобов'язання за договором саме з вини позивача. Матеріали справи не містять розрахунку заборгованості, виконаного на час продажу кредитного договору первісним кредитором.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 06 березня 2014 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 було укладено комплексний договір № 2/1380584, згідно умов якого відповідач отримала грошові кошти на споживчі потреби в сумі 49 920,00 грн строком на 48 місяців - з 06 березня 2014 року до 05 березня 2018 року зі сплатою 7 % річних та щомісячною комісійною винагородою в розмірі - 1,80% в місяць від суми кредиту.

25 червня 2015 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Купер Прайс» укладено договір відступлення права вимоги № 03/15-ІІІ на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ «Купер Прайс» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату складення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 25 червня 2015 року № 03/15-ІІІ сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Купер Прайс» за кредитним договором складала 42 548,13 грн.

01 липня 2015 року між ТОВ «Купер Прайс» та ТОВ «Українська боргова компанія» укладено договір відступлення права вимоги № 15/УБК-15, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ «Українська боргова компанія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату складення Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 06 липня 2015 року № 15/УБК-15 сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Українська боргова компанія» » за кредитним договором складала 42 548,13 грн.

30 грудня 2015 року між ТОВ «Українська боргова компанія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 30/12-ФК_У, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором та за яким ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладання Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 30 грудня 2015 року № 30/12-ФК_У сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором складала 42 773,29 грн (42 548,13 грн - заборгованість за кредитним договором при відступленні права вимоги первісним кредитором, з яких 39 565, 23 грн - основна сума, 923,24 грн - нараховані відсотки, 2 059,66 грн комісія, а також 226,16 грн пеня нарахована новим кредитором).

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 вказано, що «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним».

Суд першої інстанції встановив, що у період із 11 червня 2015 року відповідачем не здійснювались платежі відповідно до умов кредитного договору ні новому, ні попередньому кредитору.

У відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 64 534,55 грн, яка складається з заборгованості за кредитним договором в розмірі 42 548,13 гривень (з яких 39 565,23 грн - основна сума, 923,24 грн - нараховані відсотки, 2 059,66 грн - комісія, пеня відповідно до п. 3.1 договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми кредиту за кожний день прострочення за період з 30 грудня 2015 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 14 007,07 грн, штрафу у розмірі 1% від суми кредиту згідно до п.п. 1.1, 3.2 договору в розмірі 499,20 грн, 3% річних за несвоєчасно повернення кредиту за період з 06 липня 2015 року по 22 листопада 2016 року в розмірі 1 769,54 грн, нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту за період з 06 липня 2015 року по 22 листопада 2011 року в розмірі 5 710,61 грн, що підтверджується відповідним розрахунком, реєстрами прав вимоги.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При зміні рішення суду першої інстанції, шляхом виключення із розрахунку штрафу, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок проте, що вимоги про стягнення з відповідача за одне й те саме порушення одночасно штрафу та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю та порушує статтю 61 Конституції України.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала зобов'язання щодо погашення кредиту, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2017 року в незміненій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель