ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8719/19 Справа № 175/779/17 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Комунального закладу «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року про відмову у призначенні судово-медичної експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», третя особа - Комунальний заклад «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок каліцтва,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-медичної експертизи відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою, КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради»подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на не повне з`ясування усіх фактичних обставин справи.Зокрема, апелянт в своїй скарзі посилається на те, що під час призначення експертизи був відсутній представник відповідача, а тому на розгляд експертів не були поставлені питання, які можуть спростувати твердження позивача, та вказані запитання не досліджувались в рамках експертизи № 209 від 06.11.2018 року. Крім того, апелянт вважає висновок експерта № 209 від 06.11.2018 року таким, що не має доказового значення, оскільки сформульований у виді припущень.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» - залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року про відмову у призначенні експертизи без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради», не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто, серед джерел доказів, відповідно до ст. 76 ЦПК України, крім іншого, є висновок експерта.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Згідно із ст.113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам); якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Таким чином, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про відмову у призначенні судово-медичної експертизи, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що матеріали справи містять висновок експерта № 209 від 06.11.2018 року, в якому надано відповіді на поставлені судом питання і обґрунтовано висновки експертів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не надані належні докази на підтвердження своїх доводів щодо необгрунтованості експертизи № 209 від 06.11.2018 року.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо відмови у призначенні експертизи, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Дніпропетровська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2019 року про відмову у призначенні судово-медичної експертизи залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова