05 березня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням - судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання - Радзімовської Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що йому на підставі договору дарування від 07.02.2017 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 У вказаній квартирі значаться зареєстрованими ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2 , який є батьком позивача, з лютого 2017 року в квартирі не мешкає, з квартири забрав всі свої особисті речі. В жовтні 2017 року відповідач одружився та мешкає зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач не сплачує за комунальні послуги, участі в утриманні житла, а саме квартири АДРЕСА_1 , не приймає, особисті речі в квартирі не зберігає та взагалі квартирою не цікавиться. В квартирі відповідач не проживає понад рік без поважних причин.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
13.11.2018 р. недоліки, зазначені в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2018 року, позивачем було усунуто.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 15.11.2018 року було відкрито провадження по вказаному позову та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої справу просить розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно договору дарування від 07.02.2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Токарською Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 259, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність (подарувала), а ОСОБА_1 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з п`яти житлових кімнат, загальною площею 132,4 кв.м., житловою площею 95,3 кв.м.
Право власності ОСОБА_1 на квартиру під АДРЕСА_1 зареєстровано у встановленому законом порядку, про що свідчать відомості з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З довідки (витягу з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 1290 від 20.10.2018 р. вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими: ОСОБА_3 - відповідальна, ОСОБА_2 - колишній чоловік, ОСОБА_1 - син. ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 09.09.2009 року.
Як вбачається з акту від 24.10.2018 року, складеного мешканцями житлового будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 понад рік не мешкає в квартирі АДРЕСА_1 .
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом по справі № 766/817/17.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 316, 37, 318, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 206, 258, 259, 263-265, 267, 274, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщеннямза адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Л.С. Єршова