Справа №621/2999/19
Пр. №2/621/1126/19
Рішення

іменем України

04 грудня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Шахової В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Масалової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Змії Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

10.10.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання права власності на гараж б/н літ " Г " АДРЕСА_2 , площею 19 кв/м.

В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку із тим, що гараж № 01010002, який належить Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області на протязі тривалого часу виконкомом не використовується, а передавався в оренду, розпорядженням № 75 від 11 серпня 1999 року селищної ради «Про продаж гаража, який належить виконкому Комсомольської селищної ради» прийнято рішення про його продаж ОСОБА_1 з метою поповнення коштів виконкому. У подальшому, головному бухгалтеру ОСОБА_2 надано розпорядження підготувати необхідні документи на продаж вказаного гаражу. 12 серпня 1999 року позивачем в повному обсязі було сплачену визначену виконкомом суму грошових коштів за вказаний гараж. Протоколом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області від 15 вересня 1999 року затверджено рішення виконкому № 75 від 11 серпня 1999 року «Про продаж гаражу, що належить виконкому селищної ради». Інші документи позивачу селищною радою не надавалися.

Вказаний гараж № 01010002 розташований за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до рішення селищної ради був знятий з обліку Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області та переданий в розпорядження позивача. З того часу ОСОБА_1 користуюся зазначеним майном добросовісно та безперешкодно, як його власник.

На даний час ОСОБА_1 має намір розпорядитися вказаним нерухомим майном, однак позбавлений такої можливості, оскільки в 1999 році не зареєстрував право власності в бюро технічної інвентаризації, а на сьогоднішній день ним втрачено оригінал правовстановлюючого документа для реєстрації права власності.

Із вказаних підстав позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав.

Від Комсомольського селищного голови до суду надійшла заява 22.10.2019 за № 3120/02-19 про розгляд справи без участі представника селищної ради. Відзиву на позов із викладом заперечень до суду не надходило.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України провів судовий розгляд без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні відносини, як і права та обов`язки виникли у сторін з моменту укладення договору, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу УРСР 1963 року, чинного на момент укладення договору.

Так, згідно статті 224 Цивільного кодексу УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно пункту 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подаються, зокрема, копія примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 657 Цивільного кодексу України встановлює вимоги щодо форми договору купівлі-продажу, зокрема, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно положень статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтями 328, 334 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 76 - 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З копії розпорядження № 75 від 11.08.1999 Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області «Про продаж гаража, який належить виконкому Комсомольської селищної ради» вбачається, що з метою поповнення коштів виконкому головному бухгалтеру ОСОБА_2 надано розпорядження підготувати необхідні документи на продаж вказаного гаражу (а. с. 9).

Протоколом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області від 15.09.1999 затверджено рішення виконкому № 75 від 11 серпня 1999 року «Про продаж гаражу, що належить виконкому селищної ради».

З копії квитанції від 12.08.1999 вбачається, що ОСОБА_1 перерахував на рахунок Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області через установу 666 (шістсот шістдесят шість) грн. Призначення платежу купівля-продажу гаражу (а. с. 14).

З копії листа Комсомольського селищного голови від 27.03.2019 за № 922/02-19 вбачається, що на балансі Комсомольської селищної ради гараж без номеру, з літерою Г, який знаходиться на господарчому дворі по АДРЕСА_2 , не числиться. Акт прийому передачі не знайдено (а. с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 144 від 07.05.2019 пприсвоєно окрему адресу нежитловій будівлі-гаражу, а саме: АДРЕСА_2 на підставі заяви ОСОБА_1 , листа КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, землевпорядкування, містобудування та архітектури» від 26.04.2019 за № 107 (а. с. 18).

З копії листа Комсомольського селищного голови від 01.08.2019 за № 2389/02-19 вбачається, що інформація про заключения договору купівлі-продажу гаражу № 01010002 за адресою: АДРЕСА_2 11-В відсутня. Відповідно до номенклатури справ Комсомольської селищної ради, документи такого роду мають строк зберігання - 3 роки (а. с. 21).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 відповідачем було укладено договір купівлі-продажу гаражу № 01010002, що належав Комсомольській селищній раді Зміївського району Харківської області. Наданою позивачем квитанцією від 12.08.1999 підтверджується сплата домовленої сторонами та договором купівлі-продажу суми. Позивач користувався з часу його придбання майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене, з огляду, що право власності на гараж б/н літ "Г" по АДРЕСА_2 , площею 19 кв/м. підтверджене сукупністю досліджених доказів, факт придбання відповідачем гаражу ніким не оспорений та не спростований, однак в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати своє право власності (зокрема, відчужити об`єкт нерухомості), тому, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 81, 259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України статтями 328, 334, 392, 655, 657 Цивільного кодексу України,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж б/н літ " Г " АДРЕСА_2 , площею 19 кв/м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 04 грудня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Комсомольська селищна рада Зміївського району Харківської області, адреса: 63460, Харківська область, Зміївський район, смт Слобожанське, вул. Миру, 7.

Головуючий: В.В. Шахова