ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Херсон

справа № 648/3552/17

провадження № 22-ц/819/471/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Рибас А.В. від 04 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що у період з 28 квітня 2001 року по 04 березня 2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народились дві дочки: ІНФОРМАЦІЯ_3 року - ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_4 року - ОСОБА_8.

04 березня 2016 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області шлюб було розірвано, а діти залишилися проживати разом з нею.

У вересні 2017 року, вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_9, місцем проживання якого є Канада.

Вона має намір виїхати разом із дітьми за кордон для проживання та їх навчання, проте відповідач відмовляється надати дозвіл на такий виїзд, а після її звернення з відповідними заявами до органів опіки та піклування і поліції поширив шляхом направлення до Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, Білозерського відділення поліції ГУНП в Херсонській області, Білозерського районного сектору Державної міграційної служби, Дніпровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації (за місцем її роботи) листів неправдиву інформацію, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «Розпалюючи ворожнечу та формуючи у дітей негативні враження про мене, членів моєї сім'ї та близьких з метою досягнення своїх корисних цілей»; «вимагає від мене продажу житла, отримання коштів від цього продажу та термінового надання дозволу на виїзд дітей за кордон»; «має стосунки з іноземцем, періодично виїжджає до нього за кордон та перебуває там від 14 днів до 1,5 місяців»; «у період відсутності Н.В. та перебування дітей у бабусі, вони хворіють шкірними висипами»; «змушувала їх ночувати у приміщенні сільської ради, на підлозі або на столах кабінету бухгалтерії»; «з метою забезпечення належних умов життя та надання медичної допомоги, вона відповідає категоричною відмовою»» «продати належну мені квартиру, яку я залишив у користування їй та моїм дітям після розірвання шлюбу та отримати за неї кошти»; «крім того, правдивість слів ОСОБА_6 про законність укладання шлюбу з громадянином Канади викликає обґрунтований сумнів, оскільки мені відомо про те, що вона тривалий час спілкувалася з іноземцями через сайт знайомств та виїжджала до таких знайомих до іншої країни»; «приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_6 тривалий час має психічну хворобу»; «дає підстави мені побоюватися про неконтрольовані ділянки, які існують у південних, східних та західних регіонах України»; «таким чином, я важаючи своїм обов'язком повідомити належні органи та установи про факти здійснення психологічного насильства над моїми дітьми та можливого готування до вчинення дій, які спрямовані на порушення конституційних прав дітей, щодо незаконного переміщення їх за межі держави».

Посилаючись на те, що внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації, їй було завдано моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях, погіршенні стану здоров'я та самопочуття, необхідності зміни місця роботи, порушенні нормального способу життя, позивач просила суд зобов'язати ОСОБА_5 спростувати поширену ним недостовірну інформацію, припинити дії щодо приниження її честі, гідності та ділової репутації, а також стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням суду від 04 грудня 2018 року постановлено:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди -задовольнити частково.

Визнати, що інформація, викладена у листах ОСОБА_5 від 16.11.2017 року, які надіслані ним на адресу начальника служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директора Дніпровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації, є недостовірною та такою, що порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність та репутацію ОСОБА_6.

Зобов'язати ОСОБА_5 протягом одного місяця з дня набрання цим судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом надіслання на адресу начальника служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, директора Дніпровської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної державної адміністрації, листів із спростуванням відомостей, які були викладені у листах від 16 листопада 2017 року, тим же шрифтом, під заголовком «Спростування» зазначивши, що «інформація, викладена у спрямованому на Вашу адресу листі від 16.11.2017 року щодо ОСОБА_6 є такою, що не відповідає дійсності та є недостовірною».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційний скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позову, скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема щодо визнання поширеної інформації недостовірною, яка за своїм змістом та суттю є оціночним судженням та містить його власну суб'єктивну думку у формі, що не принижує честь, гідність та репутацію позивача, а тому підстави для стягнення з нього моральної шкоди відсутні.

Порушення норм процесуального права вбачає в тому, що суд, самостійно обравши спосіб спростування поширеної інформації, в тому числі в тій частині, яка не заявлялась позивачем як недостовірна, вийшов за межі позовних вимог у непередбаченому законом випадку.

Рішення суду не містить посилання на належні та допустимі докази, що спростовують факти та обставини, викладені в поширеній ним інформації.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач поширив щодо позивача інформацію, яка є недостовірною, чим порушив особисті немайнові права останньої, в тому числі право на таємницю інформації про стан здоров'я особи та втрутився в її особисте життя. Посягання на честь, гідність та ділову репутацію позивача завдали їй моральних страждань, які підлягають відшкодуванню у визначеному нею розмірі.

В процесі розгляду справи суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 04.03.2016 року, та мають двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживають з матір'ю.

19 вересня 2017 року позивач уклала шлюб з громадянином Канади та у неї виникла необхідність в отриманні від відповідача дозволу на виїзд за кордон для проживання та навчання дітей.

В зв'язку з перемовинами щодо вирішення наведеного питання між сторонами виникли непорозуміння, які позивач усувала шляхом звернення до суду з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька та до правоохоронних органів, заявивши, що батько дітей здійснює психологічний тиск, погрожує, перешкоджає виїзду дітей за кордон.

В свою чергу ОСОБА_5 в листопаді 2017 року звернувся до начальника Служби у справах дітей Білозерської райдержадміністрації, голови Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області та директора Дніпровської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів Білозерської районної ради Херсонської області, в якій навчалися діти, про вжиття заходів щодо недопущення порушень прав дітей з боку їхньої матері та неприпустимості психологічного насильства.

У наведеній заяві ОСОБА_5 повідомив зазначених посадових осіб про те, що ОСОБА_6. нібито, розпалюючи ворожнечу та формуючи у дітей негативні враження про нього, членів його сім'ї та близьких з метою досягнення своїх корисних цілей, вимагає від нього продажу житла, отримання коштів від цього продажу та термінового надання дозволу на вивезення дітей за кордон, що впливає на їх емоційний, фізичний стан, успішність у навчанні та призводить до замкнутості.

Мотивуючи своє звернення, відповідач послався як на відомі йому обставини на те, що позивач має стосунки з іноземцем, періодично виїжджає до нього за кордон та перебуває там певний період, залишаючи дітей зі своєю матір'ю, яка зі слів дітей, брала їх з собою на роботу, в тому числі в нічну зміну, відмовляючи у його проханні, щоб діти в цей період проживали з батьком.

У заяві ОСОБА_5 виклав свою позицію щодо надання ним згоди на виїзд дітей та пояснив, що насамперед він бажає отримати інформацію про умови, в яких будуть проживати діти за кордоном, однак такої інформації ОСОБА_6 йому не надає, а натомість маніпулює дітьми, втягує їх у вирішення вказаних питань, примушуючи просити його відпустити за межі України. Від цього діти страждають і це впливає на їх успішність.

Крім того, в заяві відповідач висловив сумнів щодо законності укладення позивачем шлюбу з громадянином Канади і вказав на її психічну хворобу та перебування на лікуванні в певний період часу.

Метою звернення до наведених вище установ ОСОБА_5 вказав обов'язок як батька повідомити належні органи та установи про факти здійснення психологічного насильства над дітьми та можливого готування до вчинення дій, які спрямовані на порушення конституційних прав дітей щодо незаконного переміщення їх за межі держави Україна.

Відповідач вважає викладену ним в заяві інформацію оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню.

Конституцією України встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (статті 28, 32 Конституції України).

Разом з тим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Наведені гарантовані Конституцією України права громадян відповідають правам людини, які підлягають захисту відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 11.09.1997 року і яка є частиною національного законодавства України згідно із ст. 9 Конституції України як чинний міжнародний договір.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. №1, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

При розгляді справ даної категорії суди повинні точно і неухильно застосовувати акти цивільного законодавства України та, враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475-97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права (пункти 1, 2 постанови).

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у наведеній вище постанові №1 від 27.02.2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

У рішенні від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: п. 41. у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. п. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Надані сторонами і досліджені судом докази свідчать про те, що інформація, дійсність якої оспорюється позивачем, стосується її сімейного життя, в тому числі після розірвання шлюбу з відповідачем.

У заяві про усунення недоліків позовної заяви, яка надійшла до суду першої інстанції 04.12.2017 року, позивач уточнила та конкретизувала, яку саме інформацію, викладену відповідачем в заяві вона вважає недостовірною. Із аналізу заяви вбачається, що позивач оспорює дійсність тверджень ОСОБА_5 про їх взаємовідносини після розірвання шлюбу, перемовини щодо розпорядження спірним майном та надання батьком дозволу для виїзду дітей за кордон, вплив їхніх непростих стосунків на дітей, його оцінку її взаємовідносин з іноземцями та про зареєстрований нею шлюб з громадянином Канади, стан її здоров'я та його побоювання щодо вчинення неадекватних дій щодо перетинання кордону з дітьми.

При цьому ця викладена відповідачем у заяві інформація ґрунтується на його власних спостереженнях щодо психологічного стану дітей у ситуації, яка склалася, а також на фактах, які відповідають дійсності та підтверджені належними доказами, а саме: реєстрації позивачем шлюбу з громадянином Канади та їх спілкування за кордоном, перебування позивача на лікуванні в КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» у певний період часу, спілкування сторін після розірвання ними шлюбу на теми щодо розпорядження спільним майном та виїздом дітей за кордон на постійне місце проживання.

Наведені вище факти дають підстави вважати, що відповідач мав право скласти та склав свою власну думку про події, учасником яких він був і про можливі наслідки для дітей в результаті стосунків, які склалися між їхніми батьками.

При цьому він не повинен доводити відповідність своєї думки фактичним обставинам, оскільки це його внутрішнє переконання.

Крім того, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Звернення ОСОБА_5 до органів опіки та піклування та освітнього закладу, в якому навчалися його діти, з приводу ситуації, що склалася в зв'язку з необхідністю змінити місце їх проживання, не можна вважати безпідставним та здійсненим з метою порушити права позивача.

Отже, враховуючи, що оціночні судження не є предметом судового захисту відповідно до статті 277 ЦК України, а вимогу щодо реалізації права на відповідь та власне тлумачення справи ОСОБА_6 не заявляла, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації.

Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, встановивши при вирішенні таких спорів поширення інформації про приватне життя позивача, що відповідає дійсності та не порочить його гідність, честь чи ділову репутацію, а також факт відсутності згоди позивача на поширення цієї інформації, суд повинен захистити його право на таємницю приватного життя та може зобов'язати відповідача відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів вважає, що виклавши в заяві інформацію про приватне життя позивача (виїзд за межі країни та реєстрація шлюбу з громадянином Канади), а також про стан здоров'я у певний період часу відповідач порушив її право на таємницю про стан здоров'я та втрутився у її приватне життя, а тому висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди відповідає обставинам справи та положенням цивільного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду у зазначеній частині не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження відповідача про неповно з'ясовані судом обставини щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди, не ґрунтуються на законі, оскільки факт втручання в приватне життя позивача свідчить про завдані їй душевні страждання, наявність яких не підлягає підтвердженню доказами.

Розмір морального відшкодування, на думку колегії суддів, відповідає визначеним статтею 23 ЦК України критеріям щодо характеру вчиненого відповідачем правопорушення, глибини душевних страждань позивача в результаті такого порушення та визначений судом з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в решті оскарженій частині рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідно до частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України у зв'язку із скасуванням рішення суду в частині задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації розподіл судових витрат підлягає зміні.

Враховуючи, що відповідно до наведеної вище норми процесуального права судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, витрати позивача на сплату нею при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 640грн (в частині сплаченої вимоги, у задоволенні якої відмовлено) стягненню з відповідача не підлягають.

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору в частині оскарження судового рішення, яке скасовано судом апеляційної інстанції, в розмірі 717 грн (3 360- 2643(судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення в частині задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди)).

В решті частині рішення суду не оскаржено та в силу статті 367 ЦПК України його законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не перевіряється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 04 грудня 2018 року в частині задоволення позову про визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію та про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 640 грн скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації відмовити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги судові витрати у розмірі 717 грн.

В решті оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 25 березня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова