КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Марфіна Н.Д.
№22-ц/824/3896/2019 Доповідач - Українець Л.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року в справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позов мотивував тим, що Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» утримувало та проводило обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Наказу Головного Управління житлового забезпечення КМДА від 05 липня 2013 р. №88, яким призначено позивача здійснювати експлуатацію будинку.

Між ним та відповідачем було укладено договір № б/н від 01 червня 2014 року на утримання квартири №258 на вул. Червоноткацька в місті Києві та ОСОБА_3 отримував житлово-комунальні послуги, а саме послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань у відповідача виникла заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні виграти) за період з 01.05.2015 р. по 01.08.2018 р. на загальну суму 7507,07 грн., розмір якої визначений в розрахунку, крім того розмір заборгованості наростаючим підсумком зазначався у квитанціях на оплату послуг, які щомісячно надходять на адресу відповідача.

Ураховуючи наведене просив стягнути з відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми заборгованість в сумі 8779,57 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в загальній сумі 8321 грн. 98 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1670 грн. 16 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову/ або відкрити нове провадження, провести новий розгляд справи із залученням іншого судді, та за правилами загального позовного провадження.

Вказує, що справа повинна була розглядатись в порядку загального провадження, на підтвердження чого була подана заява, яку суд першої інстанції не розглянув.

Зазначає, що КП «Житло-Сервіс» не було визначено як управитель будинку, але воно самовільно і безпідставно продовжувало надавати послуги і обслуговувати будинок та збирати за це кошти.

Також вказував, що позивач не представив в суді жодного доказу на підтвердження виконання ним робіт по складовим тарифу на утримання будинку та прибудинкової території, які повинні підтверджуватись тільки відповідними Актами виконання робіт.

Крім того, КП «Житло-Сервіс» збирало гроші за завищеним тарифом.

Звертає увагу, що суд взяв до уваги надані ним Акти претензії і зазначив що КП «Житло-Сервіс» не виконало вимоги законодавства, проте суму не було вирахувано із суми заборгованості.

Зазначає, що суд не взяв до уваги надані ним копії платіжних документів за 2015 рік до моменту розірвання договору з 23.12.2015 року і не вирахував цю суму із заборгованості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 та представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 28.05.2013 року.

Звертаючись в суд з даним позовом КП «Житло-Сервіс» посилається на те, що відповідач, який споживає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, не виконує взяті на себе зобов'язанні по оплаті за отримані послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, судом першої інстанції вірно враховано наступне.

01 червня 2014 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та ОСОБА_3 укладено договір №б/н про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 червня 2014 року (а.с. 8).

Відповідно п. 21 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року. У разі, коли за місяць до закінчення дії цього Договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання Договору або необхідність його перегляду, цей Договір вважається щороку продовженим.

У відповідності з вимогою п. 21 Договору відповідач24.12.2015направив на адресу КП «Житло - Сервіс» заяву з повідомленням про те, що просить припинити дію Договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території у будинку АДРЕСА_1 укладеного між сторонами 01 червня 2014 року (а.с. 93).

Відповідно положення ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на положення законодавства та нормативні документи споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі.

За таких обставин, судом вірно зауважено, що в розрізі даного спору зобов'язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території виникає внаслідок встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, які затверджено органом місцевого самоврядування.

Судом вірно відхилено доводи відповідача про те, що позивачем самовільно здійснюється обслуговування даного будинку, оскільки на підставі Наказу Департаменту будівництва та житлового забезпечення КМДА від 05.07.2013 року №88 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» призначено на здійснення функцій обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5)

Також згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Відповідачем не спростовано факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». Як і не надано доказів надання цих послуг ОСББ «Червоноткацька 43».

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтвердив, що ці послуги надає позивач, за спірний період він нікому не вносив плату за надані послуги, оскільки вважає, що вони надаються неякісно.

Згідно із п. 5) ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як убачається з матеріалів справи у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по оплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, утворилася заборгованість за період з 01.05.2015 року по 01.08.2018 року на загальну суму 7507,07 грн. (а.с.11)

За таких обставин, позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

При цьому судом враховано наявність актів-претензій від 15 жовтня 2015 року, 05 листопада 2015 року, які складені у повній відповідності до законодавства та містять перелік претензій щодо ненадання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, які залишились без належного реагування з боку позивача (а.с. 87, 90-92).

Також вірно зауважено, що позивач, отримавши акти-претензії від відповідача, повинен був направити свого представника за адресою зазначеної в Акті - претензії в якому зазначаються строки, види, показники порушень, та протягом трьох робочих днів вирішити питання про перерахунок платежів або видати споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Оскільки виконавцем послуг (позивачем) не виконано вимоги законодавства щодо порядку розгляду Акту - претензій споживача, судом підставно відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 310,90 грн., яка розрахована з травня 2015 по листопад 2015 року.

Розглянувши вимоги про стягнення заборгованості за період з травня 2015 року по листопад 2015 року та відмовивши в їх задоволенні з підстав необґрунтованості, судом вірно зазначено про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, яка охоплює той самий період.

Також судом при вирішенні питання щодо розміру заборгованості, який підлягає стягненню обґрунтовано взято до уваги те, що відповідач добровільно сплачував кошти в сумі 363,64 грн. за червень 2015 року, 363,64 грн. за липень 2015 року, 181,82 грн. за жовтень 2015 року, та 181,82 грн. за листопад 2015 року, що свідчить про добровільне виконання зобов'язань відповідача та зауважено, що в матеріалах справи відсутні дані, які б надали змогу дослідити призначення платежів квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат, що дали б змоги встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу чи повної суми заборгованості.

Зазначеним вище спростовуються доводи відповідача про те, що суд взяв до уваги надані ним Акти претензії і зазначив що КП «Житло-Сервіс» не виконало вимоги законодавства, проте суму не було вирахувано із суми заборгованості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем суми сплачувалися добровільно. З зустрічним позовом про захист прав споживача та повернення цих коштів чи зарахування коштів на погашення існуючої заборгованості ОСОБА_3 до КП «Житло-Сервіс» не звертався, тому у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, в суду були відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу сум, сплачених відповідачем добровільно.

Ураховуючи наведене, судом вірно стягнуто заборгованість в сумі 7196,17 грн. (7507,07 грн. - 310,90 грн.)

Також судом підставно зауважено, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням й виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо частини вказаних вище платежів, а саме за період з травня 2015 року по листопад 2015 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованого індексу інфляції в сумі 855,52 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 270,29 грн.

За таких обставин, судом обґрунтовано стягнуто зі ОСОБА_3 на користь КП «Житло-Сервіс» заборгованість на загальну суму 8321,98 грн. (7196,17 грн.+855,52 грн.+270,29 грн.)

Доводи апеляційної скарги про те, що справа повинна була розглядатись в порядку загального провадження не ґрунтуються на приписах статті 274 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі вони предметом дослідження суду першої інстанції.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку і в суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити беззадоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва