ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В подальшому неодноразово уточнював і доповнював позовні вимоги та остаточно просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі основного боргу 518 020 грн., 3% річних в розмірі 45 727,68 грн., витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 14 лютого 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., згідно умов якого сторони зобов'язалися в строк до 14 лютого 2013 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0750 кв.м. та житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Пунктом 2.3. договору закріплено, що на момент підписання цього договору Сторона-1 отримала від Сторони-2 суму 240 900 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору, в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу. Відповідно до п.3.1 договору у разі невиконання стороною-1 зобов'язань за даним договором, сума, отримана за цим договором, залишається у сторони-1.

Однак, 23 серпня 2012 року на вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач передав відповідачам ще 20 000 доларів США в рахунок майбутньої оплати вартості нерухомого майна, про що була складена відповідна розписка. Гроші передавались безпосередньо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки на той час вони перебували в шлюбі і умови угоди обумовлювались з ними обома.

10 жовтня 2013 року позивач склав заяву про те, що він згідно п.3.1 договору відмовився від придбання земельної ділянки та житлового будинку, та підтвердив той факт, що грошові кошти в розмірі 240 900 грн., які були передані за попереднім договором, залишаються у ОСОБА_2

При цьому, на теперішній час аванас у сумі 20000 доларів США позивачу не повернутий. Фактично відповідачі отримали грошові кошти без відповідної підстави, оскільки позивач не отримав нерухоме майно, а кошти були передані як аванс, який підлягає поверненню. В еквіваленті станом на 19.09.2016 року сума 20000 доларів США становить 518 020 грн. Крім того, на думку позивача, відповідачі мають сплатити йому 3% річних в сумі 45727,68 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року, а саме - арешт, накладений на майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 в межах розміру позовних вимог у сумі 471 508,94 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не було взято до уваги, що сума у 20 000 доларів США, передана позивачем відповідачам за розпискою, є не завдатком, а авансом, тому підлягає поверненню. Крім того, апелянт зазначив, що з відповідачів на його користь підлягають стягненню 3% річних у сумі 45 727,68 грн.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., згідно умов якого сторони зобов'язалися у майбутньому в строк до 14 лютого 2013 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,0750 кв.м. та житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 45-46).

Згідно п. 2.3. договору, на момент підписання цього договору Сторона-1 (ОСОБА_2.) отримала від Сторони-2 (ОСОБА_1.) суму 240 900 грн., що є еквівалентом 30 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу.

Відповідно до п.3.1 договору у разі невиконання стороною-2 зобов'язань за даним договором, сума, отримана за цим договором, залишається у сторони-1.

23.08.2012 року ОСОБА_2 склала розписку, з якої вбачається, що вона отримала за продаж у розстрочку будинку за адресою АДРЕСА_1 20 000 доларів (а.с. 9).

10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 склав заяву про те, що він згідно п.3.1 договору відмовляється від придбання земельної ділянки та житлового будинку, що зазначені у попередньому договорі, таким чином, грошові кошти в розмірі 240900 грн., які були передані ним за попереднім договором, залишаються у ОСОБА_2 Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. (а.с. 50).

10 жовтня 2013 року ОСОБА_2 склала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., про те, що згідно п.3.1 попереднього договору ОСОБА_1 не виконані зобов'язання, таким чином, грошові кошти в розмірі 240900 грн., які були передані ним за попереднім договором, залишаються у ОСОБА_2 (а.с. 51).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 від нього було отримано за розпискою 20000 доларів США, які є авансом, і у зв'язку з не укладенням договору купівлі-продажу будинку підлягали поверненню. У зв'язку з відмовою добровільно повернути вказану суму позивач посилався на те, що вона підлягає солідарному стягненню з відповідачів разом з 3% річних, оскільки вказані грошові кошти були отримані ОСОБА_2 за згодою її чоловіка ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сума 20 000 доларів США була передана позивачем відповідачці у якості завдатку за попереднім договором, тому не підлягає поверненню, у зв'язку з чим також відсутні правові підстави для стягнення 3% річних.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 року, справа № 6-82ц13, викладено правовий висновок, згідно якого, якщо судом не встановлено, що сплачена сума в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, а тому правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 2.3. попереднього договору, укладеного між позивачем та відповідачкою, остання отримала від ОСОБА_1 суму 240 900 грн., що є еквівалентом 30 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу. Відповідно до п.3.1 договору, у разі невиконання стороною-2 зобов'язань за даним договором, сума, отримана за цим договором, залишається у сторони-1.

Наведені вище обставини свідчать про те, що попереднім договором від 14.02.2012 року обумовлено завдаток, який був отриманий від ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_2 у сумі 240 900 грн., що є еквівалентом 30 000 доларів США по курсу НБУ на день підписання цього договору.

Тобто саме ця сума грошових коштів передбачена договором у вигляді завдатку.

Матеріалами справи встановлено, що згідно розписки від 22.08.2012 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 20 000 доларів США в рахунок погашення за продаж будинку.

Оскільки указана сума грошових коштів попереднім договором не обумовлена, то не може вважатися завдатком і є авансом.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо того, що 20000 доларів США є завдатком за попереднім договором, є помилковим та спростовується матеріалами справи і наявними у ній доказами.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Згідно даних НБУ, офіційний курс гривні щодо долара США станом на момент ухвалення рішення становить 28.13 грн. за 1 долар США, тобто до стягнення на користь позивача підлягають грошові кошти у розмірі 562 600 грн., враховуючи суму авансу у розмірі 20000 доларів США (28.13х20000=563400).

При цьому, колегія суддів зауважує, що зазначена сума коштів підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2, оскільки тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов'язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об'єктивний підхід, оскільки він не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину.

Навіть, якщо другий з подружжя не знав про укладення договору, він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім'ї.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13.

А оскільки матеріалами справи не встановлено, що кошти у сумі 20000 доларів США, отримані ОСОБА_2 від ОСОБА_1 за розпискою від 23.08.2012 року, використані в інтересах сім'ї, то колегія суддів вважає, що внаслідок підписання вказаної розписки не виникло зобов'язання в інтересах сім'ї.

На підставі наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на частин 1 статті 1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, є безпідставними, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами у справі, регулюються положеннями статті 570 ЦК України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, то колегія суддів вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Проте, згідно ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Я кщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки стягнення авансу не є наслідком порушення грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу у зв»язку з не укладенням договору купівлі-продажу.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України. На суму попередньої оплати можуть бути нараховані лише проценти відповідно до статті 536 ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних не підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 8810 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 доларів США, що у еквіваленті становить 563 400 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 8810 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко