Справа №760/4397/18
Провадження № 2/760/1932/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 15.02.2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 , в якому просив: стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 164015 грн. 95 коп., витрати по оплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1100 грн. 00 коп., а всього стягнути 165115 грн. 95 коп.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, 17.04.2017 р. об 11 год. 30 хв., в м. Києві на бул. Дружби Народів, 40-А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності (знаходиться у законному володінні та користуванні ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), однак був під несанкціонованим керуванням відповідача ОСОБА_2 (працівника ТОВ «Восток» - оператора мийної установки АЗС), з припаркованим на АЗС автомобілем марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 (за відсутності володільця), внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2017 р. у справі №757/23768/17-а, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що мало місце 17.04.2017 р., та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена рішенням суду в адміністративній справі та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 на дату ДТП був працівником ТОВ «Восток» на посаді оператора мийної установки АЗС, тобто авто мийки ТНК АЗС № 42 , що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А. ДТП, у якому його визнано винним, вчинено під час виконання трудових обов`язків ТОВ «Восток», на території ТОВ «Восток» - робочого місця відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , надаючи послуги ТОВ «Восток» з миття автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , після миття вигнав автомобіль з боксу, розігнався в бік виїзду з АЗС та, при повороті в сторону виїзду на бульвар Дружби Народів , здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , та зупинився на бульварі в зустрічному напрямку, нанісши шкоду, як авто позивача, так і авто іншої особи, що підтверджується відеозаписом ДТП.

Тому позивач вважає, що відповідальність має нести й юридична особа, яка надавала послугу з миття авто позивача.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На даний час, як вказує позивач, ТОВ «Восток» перейменовано у ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ».

Згідно висновку наданого Звіту № 5809/05/17 про оцінку транспортного засобу, легкового автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 15.05.2017 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 164015,95 грн., які позивач просить солідарно стягнути з ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» та ОСОБА_2 .

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачів витрати по оплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1100 грн., які були сплачені позивача згідно квитанції №0.0.768389035.1 від 18.05.2017 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.02.2018 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 28.03.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

23.04.2018 р., до суду від представника ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ».

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 16.08.2018 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. від 20.08.2018 р., здійснено перехід до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 04.12.2018 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 164015 грн. 95 коп., витрати по сплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1100 грн. 00 коп., а всього стягнути 165115 грн. 95 коп., посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Додатково представник позивача наголосила на тому, що ОСОБА_2 на дату ДТП був працівником ТОВ «Восток» на посаді оператора мийної установки АЗС, тобто авто мийки ТНК АЗС № 42 , що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А. ДТП, у якому його визнано винним, вчинено під час виконання трудових обов`язків ТОВ «Восток», на території ТОВ «Восток» - робочого місця відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , надаючи послуги ТОВ «Восток» з миття автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , після миття вигнав автомобіль з боксу, розігнався в бік виїзду з АЗС та, при повороті в сторону виїзду на бульвар Дружби Народів , здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , та зупинився на бульварі в зустрічному напрямку, нанісши шкоду, як авто позивача, так і авто іншої особи, що підтверджується відеозаписом ДТП.

Тому позивач вважає, що відповідальність має нести й юридична особа, яка надавала послугу з миття авто позивача.

Представник відповідача ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ». В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача вказав на те, що ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» не є належним відповідачем у справі, оскільки в даному випадку шкоду майну позивача відповідач ОСОБА_2 заподіяв не під час виконання трудових обов`язків, а під час самовільного заволодіння транспортним засобом позивача, що саме по собі виключає застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Зазначив суду, що дійсно відповідач ОСОБА_2 на дату настання ДТП був працевлаштований у ТОВ «Восток» (найменування до 25.09.2017 р.). Після ДТП ТОВ «Восток» змінило власне найменування на ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ». На дату настання ДТП будівля, в якій ОСОБА_2 протиправно заволодів транспортним засобом позивача, використовувалася ТОВ «Восток» у своїй господарській діяльності для надання послуг мийки автомобілів на підставі договору оренди.

Розділ 2 «Завдання та обов`язки» та Розділ 3 «Права» Посадової інструкції оператора мийної установки, затвердженої Головним керуючим директором ТОВ «Восток» 30.12.2014 р., з якою відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис 13.12.2016 р., не містять такого обов`язку чи права оператора як керування транспортним засобом клієнта, в тому числі з метою заїзду/виїзду такого транспортного засобу до/з боксу авто миючого комплексу чи його керування по території АЗС.

Перелік послуг з мийки автомобілів, які надавалися ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») клієнтам на дату скоєння відповідачем ОСОБА_2 . ДТП, були встановлені наказом ТОВ «Восток» від 01.04.2017 р. за №354/2 «Про визначення переліку послуг та їх вартості на портальних мийках».

ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») надавав власним клієнтам лише послуги, які безпосередньо стосувалися очистки автомобілів від бруду. Надання будь-яких супутніх послуг для клієнтів, в тому числі керування, зберігання транспортних засобів ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») жодним чином не передбачалося.

При цьому, ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») у жодній формі ніколи не доручав відповідачу ОСОБА_2 керувати транспортними засобами клієнтів АЗС. Також, жодної необхідності в цьому в день вчинення ДТП не було.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 потрапив у ДТП та спричинив матеріальну шкоду автомобілю, який належить на праві власності позивачу, не в рамках виконання своїх трудових (службових) обов`язків, що, в свою чергу, виключає застосування ст. 1172 ЦК України у даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що станом на дату скоєння ДТП, він працював в ТОВ «Восток» на посаді оператора мийної установки, що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А.

17.04.2017 р. гр. ОСОБА_3 загнав автомобіль «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , до боксу для миття та чистки, залишивши ключі від автомобіля у салоні авто. Після чого, виконуючи свої трудові обов`язки, він ( ОСОБА_2 ) почав мити авто, що тривало приблизно 20-25 хв. Закінчивши миття та чистку автомобіля, він вирішив постановити авто на парко-місце на території АЗС, оскільки ОСОБА_3 відлучився від боксу. При цьому, в його посадові обов`язки не входило керування транспортними засобами клієнтів чи паркування авто та директор забороняв це робити. Так, як на АЗС була черга автомобілів для миття, він вирішив вигнати авто з боксу. Відповідач вказав на те, що гр. ОСОБА_3 дозволу на керування авто не надавав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», пояснення відповідача Нагорнюка В.В. , врахувавши доводи сторін, дослідивши наданий суду відеозапис, допитавши свідка, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що 17.04.2017 р., приблизно об 11 год. 30 хв., на бул. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності (знаходиться у законному володінні та користуванні ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), під керуванням відповідача ОСОБА_2 , та припаркованого автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 (водій ОСОБА_6 ).

Так, вбачається, що ОСОБА_2 , 17.04.2017 р. , приблизно об 11 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходився в користуванні ОСОБА_3 , рухаючись по бул. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, всупереч вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 (водій ОСОБА_6 ), що призвело до механічного пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 р., вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначеною постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 р., ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , автомобіль марки «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, ОСОБА_3 має право керування трпанспортним засобом, про що міститься відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

В результаті ДТП, що мала місце 17.04.2017 р., приблизно об 11 год. 30 хв., на бул. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, автомобіль «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності (знаходився у законному володінні та користуванні ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), отримав пошкодження, в зв`язку з чим позивачу завдані матеріальні збитки.

Відповідно до Звіту № 5809/05/17 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 15.05.2017 р. оцінювачем ТОВ «Сател Груп» за замовленням гр. ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику зазначеного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, складає 164015,95 грн.

При цьому, ОСОБА_3 сплачено 1100 грн. за послуги оцінювача з проведення звіту, що підтверджується копією квитанції №0.0.768389035.1 від 18.05.2017 р.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 164015 грн. 95 коп., витрати по сплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1100 грн. 00 коп., а всього стягнути 165115 грн. 95 коп.

При цьому, позивач посилається на ту обставину, що ОСОБА_2 на дату ДТП був працівником ТОВ «Восток» на посаді оператора мийної установки АЗС, тобто авто мийки ТНК АЗС № 42 , що знаходиться за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А. ДТП, у якому його визнано винним, вчинено під час виконання трудових обов`язків ТОВ «Восток», на території ТОВ «Восток» - робочого місця відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , надаючи послуги ТОВ «Восток» з миття автомобіля «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , після миття вигнав автомобіль з боксу, розігнався в бік виїзду з АЗС та, при повороті в сторону виїзду на бульвар Дружби Народів , здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , та зупинився на бульварі в зустрічному напрямку, нанісши шкоду, як авто позивача, так і авто іншої особи, що підтверджується відеозаписом ДТП.

Тому позивач вважає, що відповідальність має нести й юридична особа, яка надавала послугу з миття авто позивача.

01.08.2015 р. між ДП «АРДАЛ» та ТОВ «Восток» було укладено Договір оренди №0407У, відповідно до якого ТОВ «Восток» отримав у тимчасове платне користування АЗС на строк 35 місяців. Будівля АЗС за адресою: м. Київ, бул. Дружби Народів, 40-А була прийнята ТОВ «Восток» у володіння і користування на підставі Акту приймання-передачі майна від 01.08.2015 р.

Автозаправний комплекс, який розташований у м. Києві по бул. Дружби Народів, 40-А , належить на праві приватної власності Дочірньому підприємству «АРДАЛ» (), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.04.2010 р. Складовим елементом цього комплексу є нежитлова будівля (частину першого поверху відведено під портальну автомийку), детальний план якої міститься в матеріалах Технічного паспорту, виготовленого 30.04.2009 р. та зареєстрованого за №9900-п.

Відповідно до наказу ТОВ «Восток» 01№158-ос від 23.02.2016 р., ОСОБА_2 з 24 лютого 2016 р. прийнято на посаду оператора заправних станцій АЗК №42 Київського регіону, з випробувальним терміном 1 місяць, з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

Згідно наказу ТОВ «Восток» 01№508-пр від 13.12.2016 р., ОСОБА_2 переведено з посади оператора заправних станцій АЗК №42 Київського регіону на посаду оператора мийної установки АЗК №42 Київського регіону з 17 грудня 2016 року, з посадовим окладом відповідно до штатного розкладу.

Відповідно до наказу ТОВ «Восток» 01№424-ос від 22.08.2017 р., ОСОБА_2 звільнено з посади оператора мийної установки АЗК №42 Київського регіону 24 серпня 2017 року за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України.

Судом встановлено, що 25 вересня 2017 р. Загальними зборами учасників ТОВ «Восток» було прийнято рішення змінити найменування українською мовою на ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» та викласти Статут ТОВ «Восток» у новій редакції з урахуванням вказаних змін, що підтверджується Витягом із Протоколу №25/09/17 від 25.09.2017 р.

Зміна найменування ТОВ «Восток» на ТОВ «РІТЕЙЛ» підтверджується також Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на дату настання ДТП (17.04.2017 р.) був працевлаштований у ТОВ «Восток» та обіймав посаду оператора мийної установки.

Згідно п. 2.1 Посадової інструкції оператора мийної установки, затвердженої Головним керуючим директором ТОВ «Восток» 30.12.2014 р., з якою відповідач ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис 13.12.2016 р., оператор мийної установки зобов`язаний здійснювати якісне обслуговування автомобілів клієнтів за допомогою обладнання мийки, відповідно існуючому переліку послуг.

Перелік послуг з мийки автомобілів, які надавалися ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») клієнтам на дату скоєння відповідачем ОСОБА_2 . ДТП, були встановлені наказом ТОВ «Восток» від 01.04.2017 р. за №354/2 «Про визначення переліку послуг та їх вартості на портальних мийках».

Відповідно до п. 2.19 Інструкції, оператор мийної установки зобов`язаний спрямовувати автомобілі по території АЗС.

Проаналізувавши зміст зазначеного пункту Інструкції, можна дійти висновку, що обов`язком оператора мийної установки є лише надання вербальної та жестикулятивної допомоги клієнтам - водіям транспортних засобів у здійсненні ними безпечного руху територією АЗС. Інструкція не містить такого обов`язку чи права оператора як керування транспортним засобом клієнта, в тому числі з метою заїзду/виїзду такого транспортного засобу до/з боксу авто миючого комплексу чи його керування по території АЗС.

Таким чином, ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») надавав власним клієнтам лише послуги, які безпосередньо стосувалися очистки автомобілів від бруду. Надання будь-яких супутніх послуг для клієнтів, в тому числі керування, зберігання транспортних засобів ТОВ «Восток» (ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ») не передбачалося.

Вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Як встановлено судом, на момент вчинення ДТП, що мала місце 17.04.2017 р., приблизно об 11 год. 30 хв., на бул. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, автомобілем «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності (знаходився у законному володінні та користуванні ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ), керував відповідач ОСОБА_2 .

Факт вчинення відповідачем ДТП ОСОБА_2 зафіксовано на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи та був досліджений судом в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що 17.04.2017 р. він на автомобілі приїхав на автомийку ТНК АЗС №42 (ТОВ «Восток») по бул. Дружби Народів, 40 А в м. Києві, загнав авто у бокс для миття та чистки, які мав виконувати працівник АЗС ОСОБА_2 . Враховуючи особливості системи автоматичного блокування дверей авто, він залишив ключі від автомобіля в салоні. Будь-яких інших документів ОСОБА_2 він не передавав. ОСОБА_2 після миття та прибирання в салоні автомобіля, не звертався до нього щоб забрати авто з боксу, а сам сів за кермо автомобіля, виїхав з боксу, розігнався в бік виїзду АЗС та при повороті в сторону виїзду на бул. Дружби Народів, здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Nissan», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодивши обидва автомобілі та зупинився. Зазначене свідчить про неправомірне заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Отже, на момент скоєння ДТП (17.04.2017 р.) транспортним засобом «TOYOTA Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , незаконно заволодів ОСОБА_2 , якому ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» (до 25.09.2017 р. - ТОВ «Восток») у жодній формі ніколи не доручало керувати транспортними засобами клієнтів АЗС. Що також було зазначено та підтверджено відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2017 р., якою за результатами розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора УПП у м. Києві ДПП Плевяко О.В. про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - адміністративний позов задоволено та скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Плевяко О.В. в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 739256 від 17 квітня 2017 р. відносно ОСОБА_3 , а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрито.

Зазначено постановою суду встановлено факт того, що ОСОБА_3 (законний володілець і користувач транспортного засобу) не передавав ОСОБА_2 реєстраційний документ на автомобіль, а отже не передавав йому право керування транспортним засобом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «ГЛУСКО РІТЕЙЛ» не є належним відповідачем у даній справі, а шкоду завдану в результаті ДТП, що мала місце 17.04.2017 р., приблизно об 11 год. 30 хв., на бул. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, повинен відшкодувати ОСОБА_2 , як особа, що неправомірно заволоділа транспортним засобом.

Таким чином, враховуючи, що вину відповідача ОСОБА_2 у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 17.04.2017 р., приблизно об 11 год. 30 хв., на бул. Дружби Народів, 40-а в м. Києві, встановлено у постанові Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2017 р., також вина відповідача підтверджується відеозаписом, дослідженим судом, суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 1187 ЦК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 завданої в результаті ДТП матеріальної шкоди в розмірі 164015 грн. 95 коп.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати по сплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1100 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції №0.0.768389035.2 від 18.05.2017 р., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 завданої позивачу матеріальної шкоди.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1651,16 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 16, 22, 1166, 1167, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 223, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛУСКО РІТЕЙЛ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) матеріальну шкоду в сумі 164015 грн. 95 коп., витрати на оплату звіту про визначення матеріального збитку в сумі 1100 грн., та судовий збір 1651,16 грн., а всього стягнути 166767 (сто шістдесят шість тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 11 копійок.

В решті позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір