РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом, в якому просить суд встановити факт родинних стосунків, а саме, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий 05 вересня 1983 року, є рідним сином ОСОБА_4, померлої 05 липня 2004 року; встановити факт належності ОСОБА_3, померлому 05 вересня 1983 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої ровенської державної нотаріальної контори 29 вересня 1980 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-71-85 на імя ОСОБА_5; визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4, померлої 05 липня 2004 року, яке вона прийняла після смерті ОСОБА_3, померлого 05 вересня 1983 року, а саме на 1/6 частину будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого,2-«і»в місті Рівне.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11 годину 00 хвилин 10 січня 2019 року з повідомленням (викликом) сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та заперечень.

Позивач ОСОБА_1 подала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просить його задовольнити. Розгляд справи просить провести за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого, 2-«і»в м.Рівне належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 3/4 ( 1/12 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 березня 2005 року після смерті ОСОБА_6 (її чоловіка) та 2/3 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 березня 2005 року після смерті ОСОБА_4 (її свекрухи), 1/12 вказаного будинковолодіння належить відповідачу ОСОБА_2, який є сином позивача ОСОБА_1 і 1/6 вказаного будинковолодіння належить ОСОБА_3, який помер 05 вересня 1983 року.

Померлий ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 (свекрухи позивача), померлої 05 липня 2004 року.

05 вересня 1983 року, ОСОБА_3 помер. Факт його смерті підтверджується актовим записом про смерть № 758 від 06 вересня 1983 року, складеним міським відділом РАГС виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складалася з 1/6 частини будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого,2-«і»в місті Рівне.

ОСОБА_3 не залишив заповіту, спадщину після його смерті прийняла його мати ОСОБА_4, яка проживала з ним на момент смерті.

ОСОБА_4 вступила у володіння спадковим майном, оскільки відповідно до цивільного законодавства, що регулює спадкове право, зокрема статті 529 УРСР № 1540-VIвід 18 липня 1963 року (чинного на час відкриття спадщини) та статті 1261 ЦК України (чинного на даний час), є спадкоємцем померлого за законом першої черги.

В силу вимог статті 548 ЦК УРСР, для набуття права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

07 грудня 1998 року помер ОСОБА_6 (чоловік позивача). Факт його смерті підтверджується актовим записом про смерть № 1872 від 08 грудня 1998 року, складеним міським відділом РАГС виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його дружина, ОСОБА_1, позивач по справі, та його син ОСОБА_2, відповідач по справі, оскільки вони проживали разом зі спадкодавцем та вступили в управління спадковим майном, а інших спадкоємців не було.

05 липня 2004 року померла ОСОБА_4, яка залишила заповіт на імя позивача ОСОБА_1.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 входить 1/6 частина будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого,2-«і»в місті Рівне, належна покійній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої ровенської державної нотаріальної контори 29 вересня 1980 року, та 1/6 частини будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого,2-«і»в місті Рівне належна ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої ровенської державної нотаріальної контори 29 вересня 1980 року, яку після його смерті ОСОБА_4 фактично прийняла, але не оформила її відповідно до вимог закону.

Позивач ОСОБА_1, як спадкоємець ОСОБА_4, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї свекрухи.

23 березня 2005 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого,2-«і».

Однак, через те, що у ОСОБА_4 був відсутній належний документ про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_3, а також через розбіжність у написанні їх прізвищ, позивач не змогла оформити свої спадкові права на 1/6 частину спірного будинковолодіння.

Пленум Верховного Суду України у Постанові "Про практику розгляду судами України справ про спадкування" № 4 від 24.06.1983р. розяснював, що, якщо позивач впродовж строку пропуску терміну для прийняття спадщини вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Таке роз'яснення повністю відповідало вимогам чинного на той час цивільного законодавства, оскільки згідно з положенням статті 549 ЦК УРСР 1963 року,спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та має право звернутися до суду за захистом свого права та охоронюваного законом інтересу. Цивільне законодавство передбачає такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання певного права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Однією з підстав набуття права власності, згідно з вимогами статті 1216 ЦК України, є спадкування.

Відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з вимогами статті 392 ЦК України власник вправі пред'явити позов про визнання його прав власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

Вpаховуючи, що ОСОБА_4 (свекруха позивача) внаслiдок успадкування, а саме спадкування за законом, одеpжала належну її синові ОСОБА_3 1/6 частину будинковолодіння по вулиці Карпенка-Карого,2-«і»в м.Рівне, користувалася разом з сімєю цим спадковим майном та коpистується ним на теперішній час, тому позивач ОСОБА_1 вважається такою, що пpийняла спадщину після смерті своєї свекрухи, а тому є достатнi пiдстави для визнання за нею пpава власностi на це спадкове майно.

Частиною другою статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

За приписами пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

На пiдставi ч.2 ст.124 Конституції України, ст.328, ст.368, ст.392, ст.1216, ст.1226, ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК Укpаїни, кеpуючись ст.ст. 206,258,259,264,265,273,315,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: м.Рівне, вул..Карпенка-Карпого, 2-і, РНОКПП 6) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 2-і, РНОКПП НОМЕР_1) про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, задоволити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 05 вересня 1983 року є рідним сином ОСОБА_4, померлої 05 липня 2004 року.

Встановити факт належності ОСОБА_3, померлому 05 вересня 1983 року свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори 29 вересня 1980 року за №2-71-85 на імя ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4, померлої 05 липня 2004 року, яке вона прийняла після смерті ОСОБА_3, померлого 05 вересня 1983 року, а саме на 1/6 частину будинковолодіння по вул.Карпенка-Карого, 2-«і» в м.Рівне.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_7