Справа № 308/7234/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 березня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Лемак О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 25.10.1986 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про укладення штабу серія І-ФМ№ 132117.

Вказує, що до укладення шлюбу вона проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте після укладення шлюбу відповідач запропонував їй проживати в будинку за адресою: Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87.

Зазначає, що з моменту укладання шлюбу і по теперішній час вона постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 783 від 26.08.2015 року.

Будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 не зареєстрований в реєстрі права власності, що підтверджується Відомостями із реєстру права власності на нерухоме майно, в той же час він має статус колгоспного двору, що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 788 від 26.08.2015 року.

Також зазначає, що користувачами житлового будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 є ОСОБА_3, ОСОБА_2, вона, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 783 від 26.08.2015 року.

Пояснює, що протягом тривалого часу вона стала отримувати листи від власника домоволодіння за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, Ужгородський р-н, ОСОБА_6 про необхідність припинити реєстрацію за вказаною адресою та необхідність зареєструватися за фактичною адресою проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується листами від 10.05.2011 року та 28.08.2016 року. А в травні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до неї із позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, що підтверджується ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.06.2017 року.

У звязку із викладеним, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як користувачі будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 надали згоду на її реєстрацію за вказаною адресою.

В той же час, пояснює, що ОСОБА_2, як користувач будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, відмовляється надавати письмову згоду на її реєстрацією за вказаною адресою. А отримання згоди у ОСОБА_3 не є можливим у звязку з тим, що він не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стверджує, що 13.09.2016 року вона звернулася до Сторожницької сільської ради із заявами щодо проведення реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та припинення реєстрації за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н. с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, у порядку, передбаченому ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що підтверджується Заявою про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року та Заявою про зняття з реєстрації місця проживання від 13.09.2016року.

Проте, вказує, що 13.09.2016 року Сторожницькою сільською радою їй відмовлено у реєстрації за адресою: Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 у звязку із відсутністю документа на право проживання у житлі та згоди інших осіб дворогосподарства, що підтверджується відмітками на Заяві про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року.

Пояснює, що 05.11.2016 року вона звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту постійного проживання у будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 з 25.10.1986 року. Проте суд відмовив їй у звязку із тим, що існує спір про право, а тому справа не підлягає розгляду в непозовному провадженні, що підтверджується ухвалою від 25.05.2017року.

На підставі викладеного просить суд визнати за ОСОБА_1 право користування житловим будинком за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87.

14.09.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (суддя Шепетко І.О.) відкрито провадження у цивільній справі № 308/7234/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житлом.

Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату суду №1313 від 16.11.2018 року, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи № 308/7234/17 у звязку із закінченням пятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Шепетко І.О.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, однак, її представник ОСОБА_7 подав заяву від 12.03.2019 року про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи, своєчасно і належним чином повідомлявся, шляхом надіслання повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, не повідомив суд про причини неявки.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи, своєчасно і належним чином повідомлявся, шляхом надіслання повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, не повідомив суд про причини неявки.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, 25.10.1986 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, (після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_2) зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області серії І-ФМ № 132117.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що до укладення шлюбу ОСОБА_1 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а з моменту укладання шлюбу і по теперішній час вона постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 783 від 26.08.2015 року.

З даної довідки також вбачається, що в житловому будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 також проживають: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_7, вона, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 не зареєстрований в реєстрі права власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2018 року, в той же час він має статус колгоспного двору, головою якого була померла ОСОБА_9, що підтверджується довідкою Сторожницької сільської ради № 788 від 26.08.2015 року.

З копії свідоцтва про смерть, виданого повторно 30.08.2016 року серії І-ФМ № 216128 вбачається, що ОСОБА_9 померла 11.01.2009 року.

Судом також встановлено, що на адресу ОСОБА_1 було надіслано листи від власника домоволодіння за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, Ужгородський р-н, ОСОБА_6 про необхідність припинити реєстрацію за вказаною адресою та необхідність зареєструватися за фактичною адресою проживання, що підтверджується листами від 10.05.2011 року та 28.08.2016року.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, як користувачі будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 надали згоду на її реєстрацію за вказаною адресою, однак, ОСОБА_2, як користувач будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, відмовляється надавати письмову згоду на її реєстрацією за вказаною адресою. А отримання згоди у ОСОБА_3 не є можливим у звязку з тим, що він не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак, 19.01.2018 року від представника позивача ОСОБА_7 зареєстровано заяву про долучення до матеріалів справи заяви ОСОБА_2 від 17.10.2017 року про надання згоди на реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87.

Даний факт підтверджується доданою до матеріалів справи копією нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 17.10.2017 року серії НМТ 258785, зареєстрованої в реєстрі за № 1760, зі змісту якої вбачається, що він ОСОБА_2 надає згоду на реєстрацію місця проживання його дружини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, в належному йому будинку за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарнівецька, буд. 87.

Судом встановлено, що 13.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Сторожницької сільської ради із заявами щодо проведення реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та припинення реєстрації за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н. с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 56, що підтверджується Заявою про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року та Заявою про зняття з реєстрації місця проживання від 13.09.2016року.

Зі змісту вказаних заяв також вбачається, що 13.09.2016 року Сторожницькою сільською радою ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації за адресою: Ужгородський р-н, с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87 у звязку із відсутністю документа на право проживання у житлі та згоди інших осіб дворогосподарства, що підтверджується відмітками на Заяві про реєстрацію місця проживання від 13.09.2016 року.

Судом також встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2017 року заяву ОСОБА_7, в інтересах ОСОБА_1, де заінтересована особа Строжницька сільська рада та ОСОБА_2, про встановлення факту постійного проживання у будинку залишено без розгляду у звязку із тим, що між сторонами існує спір про право, а тому справа не підлягає розгляду в непозовному провадженні.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно ч. 1 ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Згідно з ч. 2 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлена норма, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як встановлено судом, житловий будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, перебуває в статусі колгоспного двору. Позивач фактично вселилася у зазначений житловий будинок після укладання шлюбу з відповідачем, тобто після 25.10.1986 року.

На сьогоднішній день, чинне законодавство України не містить визначення поняття «колгоспного двору». Однак, відповідні правовідносини регулювалися Цивільним кодексом Української РСР, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст. 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Згідно з ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Ст. 121 ЦК УРСР визначено, що володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Законом України від 16 грудня 1993 року «Про внесення змін до деяких законодавчих д актів України», який набрав чинності з 18.01.1994 року, вищевказані норми, які врегулювали відносини стосовно правового статусу колгоспного двору втратили чинність.

Натомість, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (який врегулював спірні правовідносини після скасування вищезазначених норм) було встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

З огляду на вищенаведене, можна дійти до висновку, що житловий будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, який має статус колгоспного двору, являється обєктом права спільної сумісної власності всіх членів колгоспного двору. Тобто, відповідач є співвласником вказаного житлового будинку.

Приписами ст. 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивач є членом сімї відповідача, оскільки являється його дружиною, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області серії І-ФМ № 132117, яка постійно проживає разом з ОСОБА_2 і веде з ним спільне господарство протягом 30 років.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, можна констатувати, що позивач, після укладення шлюбу з відповідачем, на законних підставах вселилася в житловий будинок за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, оскільки являється дружиною відповідача ОСОБА_2 (співвласника вказаного житлового будинку) та наділена правом користуватися цим житловим приміщенням нарівні з відповідачем.

Доказів, які б підтверджували, що під час вселення позивача у зазначений житловий будинок була укладена угода про інший порядок користування цим житловим приміщенням, немає.

Крім цього, інші співвласники цього житлового будинку не заперечували проти такого вселення, відповідачем ОСОБА_2, який є чоловіком позивачки надана нотаріально засвідчена заява про згоду на реєстрацію місця проживання його дружини за адресою: с. Сторожниця, вул. Тарновецька, буд. 87, позивач вже тривалий час (понад 30 років), проживає у житловому будинку за вказаною адресою: як член сімї співвласника цього будинку і володіє достатніми правовими підставами для визнання за нею права користування вказаним житловим будинком.

Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР, 16, 29, 310, 379, 405 ЦК України, 112, 120, 121 ЦК УРСР, 4, 5, 13, 89, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права користування житлом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Тарновецька, буд. 87, с. Сторожниця, Ужгородський район, Закарпатська область.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, 320 (триста двадцять) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_10, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 12 березня 2019 року.

Головуюча О.В. Лемак