РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/1000/18

Провадження № 2/700/41/19

22 березня 2019 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

при секретарі судового засідання Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Лисянка цивільну справу №700/1000/18 провадження №2/700/41/19 за позовом ОСОБА_1 до Камянобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Камянобрідської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 квітня 2018 року у м.Пятихатки, Пятихатського району, Дніпропетровської області померла - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Остапа Вишні,36, с.Камяний Брід, Лисянського району, Черкаської області та присадибної земельної ділянки площею 0,32 га.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, відповідно до якого вищевказане майно заповіла на користь позивача.

Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_3. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Враховуючи вищенаведене, позивач вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3.

Позивач у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач представник Камянобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою у якій просить справу розглянути без його участі, проти заявлених вимог не заперечує.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2018 року у м. Пятихатки, Пятихатського району, Дніпропетровської області померла - ОСОБА_3 (свідоцтвом про смерть серії І - СР №318595 від 31.08.2018 року). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул..Остапа Вишні,36, с.Камяний Брід, Лисянського району, Черкаської області та присадибної земельної ділянки площею 0,32 га.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, відповідно до якого вищевказане майно заповіла на користь позивача, що підтверджується заповітом №27 від 05.03.2014 року посвідченого секретарем Саксаганської сільської ради, Пятихатського району, Дніпропетровської області.

Бажаючи прийняти спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадкового майна. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивачу було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.10.2018 року, виданої приватним нотаріусом Пятихатського районного нотаріального округу Дніпропетровської області. Довідкою Камянобрідської сільської ради Лисянського району від 07.11.2018 року №682 за ОСОБА_3 рахується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Остапа Вишні,36, с.Кам»яний Брід, Лисянського району, Черкаської області.

За таких обставин, позивач як спадкоємець за заповітом, який фактично вступив в управління спадковим майном, вимушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до приписів частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємцям).

В той же час, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно.

Статтею 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В частині позовних вимог про визнання права користування присадибною ділянкою площею 0,32 га на якій розташований будинок слід відмовити з рахуванням наступного.

Відповідно до довідки Камянобрідської сільської ради, Лисянського району, черкаської області від 07.11.2018 року №682, земельна ділянка, розміром 0,32 га не приватизована державний акт не видавався.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3ст. 116 ЗК). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця.

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Зважаючи на наведені обставини, суд визнає, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Остапа Вишні,36, с.Кам»яний Брід, Лисянського району, Черкаської області що залишився після смерті ОСОБА_3, яка померла 08.04.2018 року.

Керуючись ст.ст. 392, 1217, 1223, 1233, 1268,1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 3, 7, 10, 12, 259, 264, 265 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Камянобрідської сільської ради Лисянського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер обліку картки платників податків: НОМЕР_1) право власності за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований по вул.Остапа Вишні, 36, с.Камяний Брід, Лисянського району, Черкаської області, який належав ОСОБА_3, яка померла 08.04.2018 року (свідоцтво про смерть І - СР №318595 від 31.08.2018 року).

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Яценко