Провадження № 2/225/491/2019
Єдиний унікальний номер № 225/1285/19
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

25 березня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, повязаної із стійкою втратою професійної працездатності по профзахворюванню, отриманого у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві та трудового каліцтва, що сталося на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в лютому 2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва внаслідок виявленого професійного захворювання, отриманого у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 23.12.2009 був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, в звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя та у звязку з виходом на пенсію за стажем.

Відповідно до медичного висновку лікарськоекспертної комісії (ЛЕК) КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» у нього повторно виявлено професійне захворювання хронічна ветерброгенна попереково крижова радикулопатія у стадії загострення з больовим, мязово-тонічним, корінцевим синдромом справа, із статико-дінамічними порушеннями хребта, рецидивуюча течія. Вібраційна хвороба другої міри синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії.

Висновком МСЕК від 9.10.2018 йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 60 % за сукупністю з 9.10.2018, повторно, із встановленням 3-ої групи інвалідності, без переогляду.

Згідно з актами розслідування хронічного професійного захворювання та нещасного випадку, що стався на виробництві 05.11.1992 відповідними комісіями було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання та трудового каліцтва, та їх повязано з умовами виробництва на підприємстві відповідача. Цими же актами підтверджено й вину відповідача, що виражається в незабезпеченні його засобами індивідуального захисту.

У звязку з отриманням професійного захворювання та трудового каліцтва він відчуває моральні страждання, фізичний біль, який призвів до порушень нормальних життєвих звязків. Це полягає у постійному фізичному болю, слабкості, втомленості, нервозності. Отримане професійне захворювання та трудове каліцтво позбавило його можливості своїх звичаїв та бажань. Все це потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пошкодженням здоровя йому заподіяно моральні страждання, на відшкодування яких він просить стягнути 30 (тридцять тисяч) грн.

Позивач в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала частково, вважає їх значно завищеними. При чому, просила розглянути справу без її участі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 9.12.1988 працював на ВП «Шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 226 від 24.12.2009 ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади в звязку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя та у звязку з виходом на пенсію за стажем на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП (а.с. 5).

Висновком МСЕК від 9.10.2018 йому була встановлена стійка втрата працездатності у розмірі 60 % за сукупністю з 9.10.2018, повторно, із встановленням 3-ої групи інвалідності, без переогляду (а.с.6)

Відповідно до медичного висновку лікарськоекспертної комісії (ЛЕК) КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» у нього повторно виявлено професійне захворювання хронічна ветерброгенна попереково крижова радикулопатія у стадії загострення з больовим, мязово-тонічним, корінцевим синдромом справа, із статико-дінамічними порушеннями хребта, рецидивуюча течія. Вібраційна хвороба другої міри синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії (а.с. 7-8).

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначене випливає з рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року у справі про страхові виплати, в пункті 5 якого зазначено, що статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоровя були неможливими.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоровя на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок порушення відповідачем права позивача на безпечні умови праці у останнього виникло професійне захворювання хронічна ветерброгенна попереково крижова радикулопатія у стадії загострення з больовим, мязово-тонічним, корінцевим синдромом справа, із статико-дінамічними порушеннями хребта, рецидивуюча течія. Вібраційна хвороба другої міри синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії, з ним на виробництві стався нещасний випадок (аварія) 05.11.1992. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 30000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,89, 141, 263 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля», на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди, повязаної із стійкою втратою професійної працездатності по профзахворюванню, отриманого у звязку з ушкодженням здоровя на виробництві в сумі 30000 (тридцять тисяч) грн.

Стягнути з державного підприємства «Торецьквугілля», в доход держави судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 03.10.2017 (п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв