Дата документу 07.03.2019
Справа № 501/2022/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чорноморської міської ради

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

та

зустрічного позову ОСОБА_2

до

відповідача: ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про встановлення місця проживання дитини, встановлення графіку спілкування з дитиною

учасники справи

представник позивача - ОСОБА_20

представник відповідача - ОСОБА_21

представник третьої особи - Гудкова Л.Ю.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвали рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чорноморської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, згідно якого просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- змінити розмір аліментів, що стягується на підставі рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 17.08.2010 року, з 1/4 частини від усіх видів доходів на тверду грошову суму в розмірі 1600,00 грн. щомісячно на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Білгород-Дністровський Одеської області, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня пред`явлення цього позову до досягнення останньою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

2. Позов мотивований тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 13.09.2003 року по 17.08.2010 року. З цього часу вони проживають окремо. Від шлюбу мають малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який з моменту припинення відносин в 2010 році постійно проживає з позивачем.

Позивачка вказує, що відповідач ОСОБА_2 з 2013 року до теперішнього часу повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклувався про здоров`я сина, його фізичний та духовний розвиток, не готував сина до самостійного життя, не приймав участь у додаткових витратах на нього. За цей період часу він не відвідував сина, не привітав жодного разу з будь-яким святом (ані Днем народження, ані Новим Роком тощо), не купував дитині продукти харчування, одягу та т.і. Фактично син не пам`ятає свого батька. За час перебування сина в дитячому садочку жодного разу до садочку не приходив, не відвідував батьківські збори, розвитком та поведінкою сина ніколи не цікавився. Така ж ситуація склалася й за час навчання сина в ЗОШ №3 і №6 м.Чорноморська, а також під час відвідування дитиною спортивних занять з гандболу у ДЮСШ «Модуль». Поважні причини невиконання відповідачем своїх обов`язків відсутні.

На даний час в зв`язку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Також, рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, які вона вважає за необхідне змінити, враховуючи те, що відповідач не сплачує аліменти, що унеможливлює розраховувати мені на аліменти.

3. ОСОБА_2 28.02.2018 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення способу участі батька у вихованні дитини (а.с.47-50) та просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не перешкоджати йому у вільному спілкуванні та вихованні сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визначити наступні способи його участі у спілкуванні та вихованні сина, наступним чином:

- перебування дитини з ним щосуботи кожного місяця з 08-00 години до 18-00 години без присутності матері дитини;

- за попередньою домовленістю з матір`ю дитини 15 календарних днів влітку, по п`ять календарних днів восени, зимою та весною кожного року в період канікул для спільного відпочинку та оздоровлення дитини разом з ним та з можливістю перебування дитини за своїм місцем проживання;

- зустрічі з дитиною у її День Народження протягом 4 годин, без присутності матері дитини;

- надавати можливість необмеженого особисто спілкування з сином шляхом телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку.

Даний позов мотивований тим, що він категорично не погоджуєтьсяся з первісним позовом, вважає його необгрунтованим, стверджує, що з вини ОСОБА_1 був позбавлений можливості бачитися з сином та брати участь у його вихованні, з моменту розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні. Почалися створюватися штучні перешкоди у неможливості нормального спілкування з сином. Всі намагання, з моменту розлучення, мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів.

Позивач вказує, що 17.04.2015 року він звертався із заявою до Дніпровського РВ ГУ МВС України в Херсонській області щодо факту перешкоджання йому в спілкуванні з дитиною з боку відповідачки. За результатами перевірки його заяви було встановлено, що ОСОБА_1 разом з сином мешкають в АДРЕСА_1 .

Листом Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області йому було повідомлено, що наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_1 продала належну їй квартиру та з малолітнім сином переїхала проживати в другий населений пункт, адресу свого нового місця проживання ОСОБА_1 нікому не повідомила. Встановити її місце проживання правоохоронним органам не вдалося. Саме з цього часу з вини відповідачки він фактично не бачив сина та був позбавлений можливості спілкуватися з ним. Позивач весь цей час бажає налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення.

Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

4. ОСОБА_2 30.05.2018 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (а.с.102-104) та просить суд:

- визначити місце проживання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Позов мотивований тим, що відповідачка не зможе дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не зможе забезпечити нормальних безпечних для здоров`я умов проживання.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що проживання сина разом з ним відповідає його інтересам, він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Разом з тим, він не чинитиме та не чинить жодних перешкод для спілкуванні відповідачки з сином та готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.

5. Представник органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області надав до суду висновок органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.42-43), в якому вказав за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_5

6. Представник відповідача за первісним позовом 13.03.2018 року надав до суду відзив на позов (а.с.78-82), просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, посилаючись на підстави. викладені в зустрічній позовній заяві.

7. ОСОБА_1 19.06.2018 року надала до суду відповідь на відзив (зустрічні позови), просить суд у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що обставини викладені в зустрічних позовах не відповідають дійсності, перешкоджань відповідачу у спілкуванні з дитиною, вона ніколи не строювала, у відповідача є інша сімя, малолітня донька (а.с.128-129).

8. Представник органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області надав до суду висновок органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.145-148), в якому вказав за недоцільне встановлення судом порядку участі ОСОБА_2 з малолітним сином ОСОБА_5 , так як жодних перешкод в спілкуванні батька з сином з боку матері ОСОБА_1 і інших осіб не встановлено, а також враховуючи відсутність бажання малолітнього ОСОБА_5 спілкуватись з батьком.

Також, вказаним висновком вказано про недоцільність визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання в м.Херсон, так як зміна місця проживання дитини суперечить його інтересам.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

9. Представник третьої особи 10.11.2017 року надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.22).

10. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 09.12.2017 року надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.28).

11. Представник позивача 16.01.2018 надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами цивільної справи (а.с.29).

12. Представник третьої особи 27.02.2018 року надав до суду заяву про долучення до справи висновку органу опіки та піклування (а.с.41).

13. Представник відповідача 28.02.2018 року надав до суду заяви про направлення справи по підсудності до Херсонського міського суду Херсонської області (а.с.57-58) та залучення до участі у справі у якості третьої особи органу опіки та піклування виконкому Суворовської районної у місті Херсоні раді (а.с.61-62).

14. Представник позивача за зустрічним позовом 28.02.2018 року, 06.03.2018 року надав до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.64, 69).

15. Представник ОСОБА_1 . 26.04.2018 року, 31.03.2018 року, 22.11.2018 року, 05.02.2019 року надала до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с.96, 108, 198, 215).

16. Представник третьої особи 31.03.2018 року надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.106).

17. Представник ОСОБА_1 . 31.05.2018 року, 05.06.2018 року надала до суду клопотання про витребування доказів (а.с.111, 122).

18. Представник позивача за зустрічним позовом 01.06.2018 року, 05.03.2019 року надав до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.115, 221).

19. Представник позивача за зустрічним позовом 17.07.2018 року, 23.10.2018 року надав до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с.134, 153).

20. Представник третьої особи 21.11.2018 року надав до суду заяву про долучення до справи документів (а.с.179).

21. В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, відмовити в задоволенні зустрічних вимог, посилаючись на те, що дитина протягом тривалого часу проживає разом із позивачем, відповідач вихованням дитини не займається, не піклується про неї.

22. Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просив суд задовольнити зустрічні позови, посилаючись на те, що він бажає брати участь у вихованні дитини, колишня дружина створює перешкоди йому в побаченні з дитиною.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

23. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_22. від 11.10.2017 року відкрито провадження у справі (а.с.19).

Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, в судовому засіданні 10.01.2018 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.31).

25. У зв`язку із відстороненням судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_22. від здійснення правосуддя, відповідно до наказу голови суду №21-ос від 03.08.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

26. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 20.08.2018 року, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.136).

27. Ухвалою судді від 26 серпня 2018 року прийнято до свого провадження цивільну справу, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання (а.с.139-140).

28. В судовому засіданні ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 23.10.2018 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.163-164)

29. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про направлення справи на новий розгляд по підсудності до Херсонського міського суду Херсонської області залишено без задоволення (а.с.169, 175-176).

30. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.03.2019 року у заяві ОСОБА_2 про залучення до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - органу опіки та піклування виконкому Суворовської районної у місті Херсоні раді - відмовлено (а.с.222, 226-227).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

31. Судом встановлено, що сторони по справі з 13.09.2003 року по 17.08.2010 перебували у шлюбі (а.с.9), який розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 серпня 2010 року (а.с.10).

32. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11) ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_7 . Його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1

33. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.42-43), вказано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_5

34. Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.145-148), вказано про недоцільне встановлення судом порядку участі ОСОБА_2 з малолітним сином ОСОБА_5 , так як жодних перешкод в спілкуванні батька з сином з боку матері ОСОБА_1 і інших осіб не встановлено, а також враховуючи відсутність бажання малолітнього ОСОБА_5 спілкуватись з батьком.

35. У звязку з укладенням шлюбу позивачка змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 (а.с.12).

36. Також, рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі % частини від усіх видів заробітку (а.с.10).

Вказане рішення виконується в примусому порядку (а.с.54-55).

37. 17.04.2015 року ОСОБА_2 звертався із заявою до Дніпровського РВ УМВС України в Херсонській області щодо факту перешкоджання йому в спілкуванні з дитиною з боку відповідачки (а.с.51-52). За результатами перевірки його заяви було встановлено, що ОСОБА_1 разом з сином мешкають в АДРЕСА_3. Листом Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 повідомлено, що наприкінці грудня 2014 року ОСОБА_1 продала належну їй квартиру та з малолітнім сином переїхала проживати в другий населений пункт, адресу свого нового місця проживання ОСОБА_1 нікому не повідомила. Встановити її місце проживання правоохоронним органам не вдалося (а.с.53).

39. Відповідно до довідки про результати опитування малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо встановлення порядку його спілкування з батьком ОСОБА_2 , а також визначення його місця проживання з батьком ОСОБА_2 вказано, що ОСОБА_5 не виявив бажання зустрічатись з батьком, проводити канікулярні дні, свята і дні народження, він вважає його (батька) сторонньою людиною та категорично заперечив щодо місця проживання в сімї батька (а.с.149).

V. Оцінка Суду.

А. Щодо позбавлення батьківських прав.

40. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

41. Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач в позові та представник позивача в судовому засіданні в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку позивачка прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

42. Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було викладено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

- Погляди дитини;

- Індивідуальність дитини;

- Збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

- Піклування, захист і безпеку дитини;

- Вразливе положення;

- Право дитини на здоров`я;

- Право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила і позивач в позовній заяві.

Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини. Зі своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, має для цього можливості і в позові висловив бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по його виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.42-43), вказано за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_5

У зв`язку із чим, Суд може покласти його в основу для відмови в позбавленні батьківських прав відповідача.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав посилання позивачки, що за час перебування сина в дитячому садочку, в ЗОШ №3 і №6 м.Чорноморська жодного разу відповідач до садочку не приходив, не відвідував батьківські збори, розвитком та поведінкою сина ніколи не цікавився. Вказані обставини в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Далі, продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не навела в судовому засіданні відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Суд розуміє можливе існування між сторонами непорозумінь щодо виховання дитини та спілкування з нею відповідача, але дані суперечки не повинні йти на шкоду дитині і можуть лише свідчити про взаємну неправильну поведінку сторін по відношенню до дитини і ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав, наведене вимагає від обох з батьків зміни свого ставлення до спільної їх участі у вихованні дитини.

Аналізуючи особу відповідача, Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї.

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач висловив бажання позивача приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами. Роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Також, в даних правовідносинах Судом було реалізовано інший принцип - «право дитини бути заслуханою» (стаття 12 Конвенції про права дитини) і враховуються погляди самої дитини на існуючу проблему.

Зокрема, суд звертає увагу, що згідно довідки про встановлення думки малолітнього ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав, він пояснив своє відношення до взаємовідносин з батьком, якого він фактично не знає.

Для Суду важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що дитина має малолітній вік, також враховується міра набуття дитиною знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми, а тому її поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою дитиною і це допомагає врахувати індивідуальність дитини, а також береться до уваги те, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до його виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Окремо Суд звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій особа, яка протягом тривалого часу не спілкувалась з дитиною може увійти в її життя, у зв`язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів в контексті виконання позитивних обов`язків, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому на них і було покладено обов`язок по контролю за поведінкою відповідача.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

В . Щодо зміни розміру аліментів.

43. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Так, відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

08 липня 2017 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення стягнення аліментів» згідно якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а саме: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про зміну розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає зміні.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в цій частині.

Г. Щодо визначення способів у спілкуванні та вихованні з дитиною.

44. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.145-148), вказано про недоцільне встановлення судом порядку участі ОСОБА_2 з малолітним сином ОСОБА_5 , так як жодних перешкод в спілкуванні батька з сином з боку матері ОСОБА_1 і інших осіб не встановлено, а також враховуючи відсутність бажання малолітнього ОСОБА_5 спілкуватись з батьком.

У зв`язку із чим, Суд не може покласти його в основу для задоволення вимог зустрічного позову, тому в задоволенні зустрічного позову щодо визначення способів у спілкуванні та вихованні з дитиною слід відмовити.

Д. Щодо встановлення місця проживання дитини.

45. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, суд, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, враховує ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з них, вік та стан здоровя дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Також суд приймає до уваги те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей, піклується ними, може створити належні умови для їх виховання, особисті якості батьків.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.145-148), вказано про недоцільність визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання в м.Херсон, так як зміна місця проживання дитини суперечить його інтересам.

Отже, у зв`язку з цим у суду відсутні підстави для встановлення місця проживання дитини , тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.160, 164, 182, 192 СК України, Конвенцією про права дитини, Суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чорноморської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

2. Змінити розмір аліментів, що стягується на підставі рішення Білгод-Дністровського районного суду Одеської області від 17.08.2010 року з 1/4 частини усіх видів доходів на тверду грошову суму в розмірі 1600,00 грн. щомісячно на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з дня подачі позову до суду з 26.09.2017 року і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

3. В задоволенні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

4. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини, встановлення графіку спілкування з дитиною - відмовити повністю.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

8. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

9. Повний текст рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко