КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1542/19 Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ТАС» про стягнення невиплаченої страхової виплати.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

29 січня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до відповідача ПрАТ «СК «ТАС», в якому просила стягнути з останнього 70000 грн. невиплаченої страхової виплати; 11811,80 грн. пені; 7000 грн. інфляційних витрат; 3% річних в сумі 1921,65 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу та судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Ейгон Лайф Україна», правонаступником якого є ПрАТ «СК «ТАС» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування № 02901-1000197 за програмою страхування «Класична (Основна частина)», Договір страхування № 02902-1003750 від 15.06.2015 за програмою страхування «Класична (Додаткова частина)», за яким було застраховано життя ОСОБА_3 (строк дії договору 28 років), і відповідно до якого одноразова страхова виплата у разі смерті застрахованої особи складає 70000 грн. Вигодонабувачами відповідно до Договору страхування є ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 . Страхувальник взяті на себе зобов`язання виконував належним чином сплачуючи страхові внески, починаючи з 2015 року (за три роки сплачено 22740 грн.). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер внаслідок ішемічного інсульту, проте відповідач усупереч Договору взятих на себе зобов`язань не виконав, при настанні страхового випадку не виплатив вигодонабувачеві страхове відшкодування. При цьому повідомив, що Страхувальником було подано неправдиві відомості щодо предмету Договору страхування, а саме не зазначено наявності групи інвалідності, ознак стійкої непрацездатності, а також вказана відсутність жодних захворювань, травм, скарг чи інших порушень здоров`я, хоча був інвалідом дитинства з ураженням внутрішніх органів, хворів хронічним гломерулонефритом, з 2015 року почав відмічати різке погіршення стану, знаходився на стаціонарному лікуванні у нефрологічному відділенні КЗ РОКЛ з 10.02.2015 по 27.02.2015. Проте, висновки страхової компанії спростовуються відповідними доказами, а тому позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про стягнення невиплаченої страхової виплати залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що грубо порушують конституційні принципи відносно прав та майнових інтересів особи, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Представником позивача викладені обставини за яких син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 уклав договір добровільного страхування від 15 червня 2015 року, що підтверджується Полісом страхування життя №02901-1000197 від 15 червня 2015 року за програмою страхування «Класична (Основна частина)» та Полісом страхування життя №02902- 1003750 за програмою страхування «Класична (Додаткова частина) та письмовою заявою, яку прийняв відповідач. П. 4 розділу Страхувальника в Заяві зазначено: «Я не заперечую проти подання Страховиком запитів до лікарів, медичних закладів або інших осіб, що мають додаткову інформацію про стан мого здоров`я. Я не заперечую надання повної інформації щодо стану мого здоров`я лікарями або медичними закладами, до яких я звертався(лася), а також іншими особами, які мають відповідні відомості». Зазначена обставина вказує на те, що страховик не скористався своїм правом щодо вимоги результатів медичного обстеження та перевірки повідомленої Страхувальником інформації, а також Страховик міг запросити додаткові дані, необхідні для оцінки ступеня страхового ризику, але таким правом не скористався. Щодо висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 маючи хворобу нирок, при укладені Договору страхування не зазначив достовірних відомостей про стан свого здоров 'я, що стало підставою відповідача відмовити у страховій виплаті позивачу, то представник зазначив, що відповідно до довідки про причини смерті від 27 грудня 2017 року №297 виданої Рівненською обласною клінічною лікарнею - причина смерті ОСОБА_3 - ішемічний інсульт, що, на думку представника позивача, є підставою для виплати страхового відшкодування. А тому, відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною та не обґрунтованою зі сторони відповідача. Починаючи з 04 серпня 2017 року (отримання інформації) до 26 грудня 2017 року (настання страхового випадку) Страховику було відомо, про хронічні хвороби Страхувальника в дитинстві, проте Відповідач не ініціював дострокове припинення дії Договору страхування, а більше того прийняв чергові платежі по договору зроблені 12.06.2017, чим підтвердив, що хвороба Страхувальника не є підставою для дострокового припинення дії договору страхування та не є підставою для відмови страхової виплати Вигодонабувачу в разі смерті Страхувальника, а є лише підставою для відмови у страховій виплаті ОСОБА_3 в разі звернення його за страховою виплатою причина якої є хвороба нирок, сечового міхура або сечостатевої хвороби, оскільки 2 факти відмови страхової виплати Відповідачем підтверджується листами №216538 від 04.08.2017 та №269937 від 21.11.2017 ВАТ`СК «ТАС». Звернув увагу суду на те, що не листи, на які посилався суд першої інстанції, як належний доказ, а лише епікриз причини смерті застрахованої особи може підтвердити діагноз. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника позивача ОСОБА_2 відповідач АТ «СК`ТАС» зазначало, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам процесуального та матеріального права. Не оспорюючи укладення між ОСОБА_3 та АТ «СК`ТАС» 15 червня 2015 року Договору добровільного страхування вказували на те, що у поданій заяві страхувальник зазначив відсутність будь-яких захворювань та/чи стан здоров`я. Дійсно страховик не скористався можливістю отримати медичну документацію щодо стану здоров`я страхувальника, оскільки при написанні заяви страхувальник скрив від страховика дані щодо його стану здоров`я, хоча в силу п.2 ч.1 ст.989 ЦК України це був прямий обов`язок страхувальника повідомити страховика про наявність у нього захворювань, тобто подав недостовірні відомості щодо стану свого здоров`я, що і слугувало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Наявність чи відсутність захворювань у страхувальника/застрахованої особи, їх тривалість та характер є підставою для оцінки страхових ризиків та прийняття рішення страховиком щодо надання страхового покриття страхувальнику, зміни умов страхування, часткової або повної відмови у страховому покритті. За наявності у відповідача інформації про зазначені (існуючі) захворювання під час оцінки ризику ОСОБА_3 при укладенні договору страхування, відповідачем не було б укладено договір страхування на таких стандартних умовах, на яких було укладено договір страхування. Просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судові засідання призначені апеляційним судом позивач не з`явилась.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача в судові засідання, яка про час та місце розгляду справи повідомлялася, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач для участі у справі направила свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

За відсутності правових підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ТАС» про стягнення невиплаченої страхової виплати суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих у справі доказів та норм матеріально права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення відповідає зазначеним нормам права дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про залишення без задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

15 червня 2015 року між ПрАТ «СК «Ейгон Лайф Україна» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування № 02901-1000197 за програмою страхування «Класична (Основна частина)» та Договір страхування № 02902-1003750 за програмою страхування «Класична (Додаткова частина)», яким було застраховано життя ОСОБА_3 , що підтверджується копіями відповідних полісів страхування, що підтверджено відповідними полісами страхування життя. Відповідно до умов договору одноразова страхова виплата у разі настання смерті застрахованої особи до закінчення терміну дії Договору становить 70000 грн (вигодонабувач ОСОБА_2 ). Строк дії договору - 28 років.

Відповідно до медичної декларації про стан здоров`я Застрахованої особи та Страхувальника до Заяви № 063678 на укладання Договору добровільного страхування життя за програмою «Класична» від 15.06.2015 ОСОБА_3 було повідомлено ПрАТ «СК «Ейгон Лайф Україна» зокрема про те, що останній немає хвороб нирок, сечового міхура або сечостаттевої системи, у разі потреби в медичних послугах звертається до лікаря або поліклініки за місцем проживання. На підставі повідомленої інформації сформовано висновок андеррайтера за програмою страхування життя «01-Класична», тобто оцінено ризики настання страхових випадків з урахуванням стану здоров`я страхувальника.

Із листів від 16.12.2016 та 04.08.2017 і не заперечується учасниками справи, правонаступником ПрАТ «СК «Ейгон Лайф Україна» у зобов`язанні за договором добровільного страхування життя № 02901-1000197 у зв`язку зі зміною власника є відповідач ПрАТ «СК «ТАС».

Встановлено, що гр. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Рівненьскій області. Відповідно до довідки про причини смерті від 27.12.2017 № 297 виданої Рівненською ОКЛ причиною смерті ОСОБА_3 є «ішемічний інсульт».

11.01.2018 вигодонабувач ОСОБА_2 звернулася до ПАТ «Страхова компанія «ТАС» про здійснення страхової виплати.

На звернення ОСОБА_2 листом від 30.01.2018 (а.с.46) ПАТ «Страхова компанія «ТАС» надала відповідь, що відповідно до ч.4 ст. 25 Закону україни «Про страхування» та умов Правил страхування, якими передбачено, що страховик може самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку, у зв`язку з чим страховиком було направлено запит до медичного закладу, в якому ОСОБА_3 перебував на лікуванні, для встановлення додаткових відомостей, пов`язаних із страховим випадком. Тому, прийняття рішення (про здійснення або відмову у здійсненні страхової виплати) відстрочується до отримання відповідей на запити Страховика на строк, передбачений п.13.3 Правил страхування, але не більше 6-ти місяців.

Листом від 22.02.2018 ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (а.с.47) повідомив ОСОБА_2 про прийняте Страховиком рішення про відмову у страховій виплаті з посиланням на положення Правил страхування, на основі яких було укладено Договір страхування,зокрема, з п.5.4.3., яким встановлено, що підставою для відмови Страховика у здійсненні страхової виплати є свідоме надання Страхувальником Страховику неправдивих відомостей про предмет договору страхування, в тому числі, ненадання інформації, про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Тобто, свою відмову у здійсненні страхової виплати страховик мотивував тим, що на момент укладання договору страхування ОСОБА_3 не повідомив страховика про наявні у нього захворювання та подав недостовірні відомості щодо стану свого здоров`я.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується, у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі життя застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку (стаття 6 Закону України "Про страхування").

Пунктом 2 частини 1 статті 989 ЦК України передбачено, що страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про страхування"для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

З матеріалів справи вбачається та правильно встановлено судом першої інстанції, що укладаючи договір страхування життя, у розділі «Медична декларація про стан здоров`я застрахованої особи та страхувальника (стор.3 заяви), зі змісту наданих ОСОБА_3 -Страхувальником відповідей в «Медичній декларації» вказано, що зазначені у питаннях хвороби або будь-які інші хвороби відносно нього не встановлювалися. Страхувальник зазначив відсутність будь-яких захворювань та/чи скарг на стан здоров`я.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку. Аналогічне положення міститься устатті 26 Закону України "Про страхування".

Результат системного аналізу договору страхування, Закону України "Про страхування" та статті 991 ЦК України свідчить про те, що законом та договором передбачений захист страховика від недобросовісних страхувальників, який полягає у праві відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування у випадку подання свідомо неправдивих відомостей про предмет страхування або факт настання страхового випадку.

Встановлено, що для з`ясування обставин настання страхового випадку, страховиком було направлено запити до органів охорони здоров`я, щодо стану здоров`я та перебування у них на лікуванні ОСОБА_3. І з Відповіді Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 06.11.2017 № 916/01-12/17 на запит ПрАТ «СК «ТАС» вбачається, що гр. ОСОБА_3 хворів хронічним гломерулонефритом з 12-річного віку, лікувався нерегулярно. З 2015 року почав відмічати різке погіршення стану, з приводу чого був госпіталізований до нефрологічного відділення Рівненської ОКЛ, після чого, не зважаючи на проведене лікування, стан хворого продовжував невпинно погіршуватись. Попри всі проведені терапевтичні заходи позитивної динаміки у протіканні захворювання не відмічається.

Відповідно до Акту № 266 огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.07.2017 ОСОБА_3 встановлена ІІ група інвалідності терміном на 1 рік. Причина інвалідності - інвалід з дитинства з ураженням внутрішніх органів. Однак оскільки станом на день укладання договору добровільного страхування життя, а саме 15.06.2015 ОСОБА_3 не мав статусу інваліда, твердження відповідача про ненадання ним відповідних відомостей не підлягають врахуванню, оскільки юридичний факт набуття інвалідності оформлено вже після укладання такого договору.

Разом із тим, згідно Листа КЗ «Рівненська ОКЛ» Рівненської обласної ради від 07.02.2018 № 55/01-17/18 повідомлено, що ОСОБА_3 хворів гломерулонефритом з 11-ти років. На облік у нефролога КЗ Рівненської ОКЛ став у лютому 2015 року на стадії хронічної ниркової недостатності ІІ ст. (креатинінемія - 233 мкмоль/л), знаходився на стаціонарному лікуванні у нефрологічному відділенні КЗ Рівненської ОКЛ з 10.02.2015 по 27.02.2015, виписаний з покращенням, рекомендаціями та «Д» нагляд нефролога КЗ. Відповідних даних Страховику при укладанні договору страхування життя ОСОБА_3 повідомлено не було.

Таким чином встановлено, що гр. ОСОБА_3 маючи хронічну ниркову недостатність станом на лютий 2015року, тобто хворобу нирок, при укладенні договору страхування не зазначив достовірних відомостей про власний стан здоров`я, перебуваючи на обліку в нефролога обласної лікарні зазначених даних також не вказав, однак зазначив, що звертається за медичною допомогою лише у разі потреби в медичних послугах.

Між тим, неповідомлення страхувальником про такі захворювання та інші порушення здоров`я призвело до неправильної оцінки страхового ризику, що вплинуло на невірне визначення страхового тарифу, страхової суми, що в свою чергу впливає на розмір страхової виплати.

Як було встановлено ОСОБА_3 при укладанні договору страхування життя від 15.06.2015 свідомо не повідомив страховику про те, що хворів гломерулонефритом з 11-ти років, став у лютому 2015 року на облік у нефролога КЗ Рівненської ОКЛ на стадії хронічної ниркової недостатності ІІ ст., знаходився на стаціонарному лікуванні у нефрологічному відділенні КЗ Рівненської ОКЛ. Водночас, представником позивача було зазначено про те, що ненадання відповідних відомостей страховику ніяк не вплинуло на настання страхового випадку, оскільки ОСОБА_3 помер від «ішемічного інсульту».

Проте, доводи представника позивача щодо причини смерті ОСОБА_3 зачіпають лише частку посмертного епікризу.

А тому, при розгляді апеляційної скарги сторони позивача та відповідних розбіжностей у документах, у відповідності до вимог ч.7 ст. 81 ЦПК України апеляційним судом було витребувано із медичної установи посмертний епікриз ОСОБА_3 .

Відповідно до посмертного епікризу ОСОБА_3 , 1978 року народження, поступив у КЗ «РОКЛ» 25.12.2017, госпіталізований у ВІТЕМД, консультований кардіологом, неврологом, анестезіологом ВІТЕМД . Дs при поступленні: ХХН (Хронічна хвороба нирок) V ступеня. Гломерулонефрит. ХНН(Хронічна ниркова недостатність) 1V(четвертого) ступеня пролонгована гемодіалізом. Змішаний гепатит Пароксизм тріпотіння передсердь. Загальний стан хворого при поступленні важкий. Свідомість на рівні сопору. За час перебування у відділенні хворому проведено лабораторні обстеження та інструментальні: ЕКГ, КТ, ГМ. Консультований суд. хірургом, повторно кардіологом та судовим хірургом та офтальмологом. Незважаючи на проведене лікування стан хворого прогресивно погіршувався. 26.12.17 о 18-30 настала зупинка дихання та серцевої діяльності. Проведено реанімаційні дії, які ефекту не дали. 26.12.2017 о 19-05 констатовано біологічну смерть.

Посмертний Дs: ішемічний інсульт в лівій півкулі ГМ (26.12.17). Правобічна геміплегія, сенсо-моторна афазія. Набряк ГМ(головного мозгу) ХХН (Хронічна хвороба нирок) Vступеня. Гломерулонефрит, ХНН(Хронічна ниркова недостатність) 1V(четвертого) ступеня пролонгована гемодіалізом.

Вторинна КМП(кардіоміопатія). Пароксизм тріпотіння передсердь невідомої давності. Нефрогенна АГ(артеріальна гіпертензія), СН ІІА(Серцева недостатність стадія 11А) , ФК 11 (функціональний клас 2) Подагра, хр.(хронічний) подагричний артрит. Варикозна хвороба нижніх кінцівок в стадії декомпенсації. Вторинна анемія середнього ступеня важкості. Тромбоз АВ-фістули. Ангіопатія сітківки ОU.

Посилання представника позивача на те, що у страховика були наявні підстави скористатися своїм правом, передбаченим правилами добровільного страхування, щодо вимоги результатів медичного обстеження застрахованої особи та інших документів, необхідні для оцінки ступеня страхового ризику, є безпідставними, оскільки перевірка наданої страхувальником інформації є правом, а не обов`язком страховика, в той час, коли надання достовірних відомостей про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, є обов`язком страхувальника (п.11.2.1 Правил добровільного страхування життя).

Крім того, ні умовами укладеного договору страхування, ні жодним нормативно-правовим актом не передбачено будь-яких особливостей укладення договору страхування життя осіб, які досягли віку 37 років, та обов`язкової перевірки страховиком стану їхнього здоров`я.

Виходячи з викладеного, колегія судів приходить до висновку, що страховик, приймаючи рішення про відмову у страховій виплаті, діяв відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 991 ЦК України, п. 3 ч. 1ст. 26 Закону України "Про страхування", п. 5.4.3 Правил страхування життя, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення страхової виплати, а також похідні від неї вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, пов`язаних з інфляційними процесами, задоволенню не підлягають, про що і було ухвалено рішення судом першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що грубо порушують конституційні принципи відносно прав та майнових інтересів особи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення судом першої інстанції, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: