КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року

м. Київ

Головуючий суддя у 1 інстанції - Ткаченко О.В.

справа № 364/831/19

провадження № 22-ц/824/14328/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Володарського районного суду Київської області від 20 серпня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 25 травня 2012 року між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 700,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначало, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг "Правилами користування платіжною карткою", затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Стверджувало, що відповідно до пункту 2.1.1.7.6 кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених вказаним договором більше ніж 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Вказувало, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.

У зв`язку із зазначеним станом на 19 червня 2019 року утворилась заборгованість у загальній сумі 14 455,94 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 3616, 30 грн; за простроченим тілом кредиту - 2 914, 84 грн, пеня за прострочене зобов`язання - 5760, 23 грн; пеня за несвоєчасність сплати суми боргу на суму від 100 грн - 1000, 00 грн; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; штраф (процентна складова) - 664, 57 грн. АТ КБ "Приватбанк" також просило стягнути із ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Володарського районного суду міста Київ від 20 серпня 2019 року позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 травня 2012 року в сумі 3616, 30 грн.

У решті вимог позову відмовлено.

Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача Крилова О.Л . звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 2914,84грн та задовольнити вимоги банку в цій частині, в іншій частині рішення суду першої інстанції представник позивача просила залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого суду помилкове, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направила. Рішення в частині задоволених вимог не оскаржила.

З урахуванням наведеного предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині, якою було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 2 914, 84 грн простроченої заборгованості по тілу кредиту. Підстав для перегляду оскаржуваного рішення у повному обсязі, а саме в частині, яка сторонами не оскаржується, колегією суддів не встановлено.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 14 455,94 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту, вимоги щодо стягнення якої були задоволені.

Відмовляючи у задоволені решти вимог позову суд виходив із недоведеності банком підстав для стягнення сум, щодо яких між сторонами не було досягнуто згоди про їх розмір.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми заборгованості на звітну дату) стягнути також тіло кредиту прострочене на звітну дату.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 травня 2012 року, посилається на договір, який ні суду першої ні суду апеляційної інстанції наданий не був.

У наявній у матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку указано, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту карту, про що свідчить відмітка проти обраної позичальником банківської послуги.

Банківські картки в залежності від своїх функціональних можливостей, поділяються на дебетові та кредитні. Дебетова картка є прив`язаною до поточного рахунку клієнта і дозволяє здійснювати купівлю товарів та послуг на суму, що дорівнює поточному вкладу клієнта.

Судом встановлено, що на підтвердження свої позовних вимог позивачем було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 25 травня 2012 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного розрахунку станом на 19 червня 2019 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за тілом кредиту, яку згідно із оскаржуваним рішенням судом було стягнуто із боржника, та за простроченим тілом кредиту у розмірі 2914, 84 грн,

Однак, розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки банком не вказані підстави нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у заявленому банком розмірі за користування грошовими коштами з використанням дебетової особистої карти.

Так, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містить також даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (700 грн); не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів суду також не надано.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції у оскаржуваній частині є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба