Справа № 140/2432/17
Провадження № 22-ц/801/518/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуСправа № 140/2432/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі Богацькій О.М.

учасники справи :

позивач ОСОБА_3

відповідач:ОСОБА_4,

третя особа - Немирівська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Гуцалюка Валерія Володимировича на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2018 року,постановлене в приміщенні Немирівського районного суду суддею Царапора О.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за участю третьої особи - Немирівської міської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи - Немирівської міської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_5 Послався на те, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1994 року належить 17/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. Згідно рішення № 546 від 25.04.2013 року він отримав дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,0342 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .Фактично дана земельна ділянка складається із двох ділянок, площею 0,0150 га та 0,0192 га, які визначені на схемі розподілу земельної ділянки за даною адресою. З 2013 року за замовленням позивача виготовлялась технічна документація на вище зазначену земельну ділянку.Проте ОСОБА_5, яка є суміжним власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 відмовилася від погодження меж земельної ділянки, про що свідчить акт прийомки передачі межових знаків на зберігання земельних ділянок від 29.11.2016 року, де відсутній її підпис. У зв'язку з цим рішенням Немирівської міської ради № 93 від 30.03.2017 року відмовлено ОСОБА_3 у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі, а тому позивач змушений був звернутися до суду,проте рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2018 року в задоволенні його вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Немирівської міської ради №93 від 30.03.2017 року у частині відмов у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) було відмовлено.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право на приватизацію земельних ділянок, площею 0,0150 га. та 0,0192 га. розташованих за адресою Вінницька область, АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним землевласником (землекористувачем) ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить зазначене рішення скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права ,а по спарві ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.Вказав на невірне встановлення судом обставин справи та невідповідність висновків суду їм. Зазначає, що у будинку за адресою Вінницька область, АДРЕСА_1, проживають позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5 та громадянин ОСОБА_7, а у іншій частині будинку знаходиться Немирівська територіальна первинна організація УТОС.Кожний власник (корстувач) має окрему квартиру ,а вказаний будинок є багатоквартирним будинком,земельна ділянка якого ,відповідно до ч.1 ст.42 ЗК України надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, у зв'язку з чим визнання права на приватизацію земельних ділянок є неправомірним. Зазначає, що суд першої інстанції не вказав норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування не роз'яснив, у зв'язку з чим рішення суду не відповідає вимогам ст.265 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, учасників справи , перевіривши матеріали справи, рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Суд першої інстанції встановив,що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1994 року належить 17/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1.що розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель Немирівської міської ради. Рішенням Немирівської міської роади №546 від 25.04.2013 року позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості .У зв'язку з тим,що в актах прийому - передачі межових знаків на зберігання відсутній підпис погодження меж суміжного землевласника ОСОБА_5 ,рішенням Немирівської міської ради №93 від 30.03.2017 року відмовлено позивачу в затвердженні технічної документації із землеустрою.Рішенням виконкому Немирівської міської ради від 19.09.1995 року було дозволено ОСОБА_3 здійснити будівництво нової веранди по АДРЕСА_1. Рішенням Немирівського райсуду від 24.10.1996 року прийнято відмову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 ,ОСОБА_8,Немирівського районного центру зайнятості про усунення перешкод в корситуванні будинком,земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою ,а провадження у цивільній справі закрито.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2018 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Немирівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Немирівської міської ради у частині відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановвлення меж земельних ділянок .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,суд першої інстанції виходив з того,що ОСОБА_5 є суміжним землекористувачем і , пославшись на ст.ст. 91,106,116, 152 ,198 ЗК України ,виходив з того,що землекористувачі зобов'язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок і землекорситувачів. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж .

При цьому суд встановив ,що відмова відповідача підписати акт встановлення та погодження меж не призвела до порушення прав позивача на набуття права власності на земельну ділянку,проте задовольнив позов вважаючи ,що погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою визначення її меж ,а за відсутності чіткої межі чи при неможливості її встановлення місцева рада не може затверджувати акт погодження меж земельної ділянки без їх погодження суміжними землекористувачами.

З вказаним висновком погодитись не можна,так як суд порушив норми матеріального і процесуального права.

Так, суд виходив з того,що ОСОБА_5 є суміжним землекористувачем. При цьому суд не звернув увагу ,що належних і допустимих доказів цього матеріали справи не містять. ОСОБА_5 є співвласником будинку та користувачем тієї самої земельної ділянки будинку АДРЕСА_1 ,проте проживає в іншій квартирі . Також суд не встановив статус і розмір земельної ділянки на якій розміщений будинок , чи це ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, чи земельна ділянка багатоквартирного будинку .

Разом з тим,відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач набув права власності на 17/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.1994 року і будинок знаходився що на присадибній земельній ділянці присадибних земель Немирівської міської ради. без зазначення її розміру та призначення.

Відповідно до ст.30 ЗК Української РСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Згідно ст.42 ЗК України у тій же редакції, ромадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою.

Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі.

Згідно ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безкоштовну передачу їм земельних ділянок, із фондів державної та комунальної власності, в таких розмірах:для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд: в селах - до 0,25 га землі;в селищах - до 0,15 га землі;у містах - до 0,10 га землі. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно з ч.2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до норми пункту «а»ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно з ч.1 ст.118 ЗК громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Ч.3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.За змістом ст.198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.Вирішуючи спір, суд не врахував те, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність. Визнавши за позивачем право на приватизацію земельної ділянки без підпису суміжного землекористувача, суд першої інстанції не врахував, що вирішення питань, пов'язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв'язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок.

Тому відмова від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує права позивача і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.

До вказаного правового висновку щодо застосування норм права дійшов Верховний суд у Постанові від 18.04.2018 року по справі №346/4408/15-ц.,на який суд уваги не звернув і не застосував.

Крім того, при вирішенні справи суд не врахував, що передача у власність земельних ділянок під багатоквартирними будинками регулюється Законом України "Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку" №417-VIII від 14.05.2015. року та внесеними ним змінами в ст. 42 ЗК України. Згідно п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна.Згідно вказаних нормативних актів земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. .При цьому порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками ,а виділення частини землі для кожного співвласника заборонено.Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

На підставі того,що сторонами не оспорюється ,що частками одноповерхового будинку ( квартирами) володіють чотири власники (користувачі), будинок знаходиться на земельній ділянці міської ради і докази того,що земельна ділянка цього будинку виділялась будь-кому із них у користування чи власність для будівництва і обслуговування будинку відсутні, колегія суддів вважає,що дана земельна ділянка є ділянкою багатоквартирного будинку ,суб'єктом права власності якої може виступати ОСББ ,а не окремий співвласник будинку.

В зв'язку з тим,що позивачем не доведено факт порушення відповідачем його прав,а суд, хоча і встановив вказане, проте позов задовольнив, рішення не можна визнати законним і обгрунтованим.Крім того,суд не звернув увагу що спосіб захисту, обраний позивачем, суперечить вимогам закону, оскільки вимога визнати право на приватизацію земельної ділянки,заявлена не до того суб'єкта. ОСОБА_5 не є належним відповідачем за позовом про визнання права на приватизацію без її згоди земельної ділянки.

Відтак, рішення суду ,що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення-про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК підлягають розподілу судові витрати: з ОСОБА_3 на корсить ОСОБА_5 підлягає стягненню 960 грн. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги .

Керуючись ст.ст.141, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката Гуцалюка Валерія Володимировича задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третьої особи Немирівської міської ради про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати у сумі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 (НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_5 (ІПННОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: Копаничук С.Г.