РІШЕННЯ

іменем України

19 березня 2019 рокуСправа №451/549/18
Провадження № 2/451/277/19

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Сахаревич М.М.

з участю: позивача, представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Радехові цивільну справу №451/549/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, співвідповідача ОСОБА_4 про встановлення факту, визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

27 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, співвідповідача ОСОБА_4 про встановлення факту спільного прожвання, визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що 8.10.2001 року в с.Завидче Радехівського району Львівської області помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно житловий будинок та земельна частка /пай /, яка належала батькові. Після його смерті мати ОСОБА_6 успадкувала його майно, проте не переоформила його на себе.25 серпня 2005 року в с.Завидче Радехівського району Львівської області померла її мати ОСОБА_6. Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований на вул.Цетральній,22 в с.Завидче Радехівського району Львівської області; земельні ділянки /пай/ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6017 /фізичні гектари/ та площею, 0,7265 /фізичні гектари/, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025296 від 11 квітня 2000 року, виданого на імя ОСОБА_5 та на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0322 /фізичні гектари/ і площею 1,2283 /фізичні гектари/, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025297 від 11 квітня 2000 року, виданого на імя ОСОБА_6 Степанівни.Після смерті матері вона фактично прийняла спадщину, оскільки на день її смерті проживала разом із нею однією сімєю без реєстрації, доглядала матір. За життя матір склала заповіт на сина- брата позивача ОСОБА_7, який спадщину не прийняв та заповіт знищив. 10.07.2017 року ОСОБА_7 помер, інших спадкоємців на спадкове майно ОСОБА_6, окрім неї, немає. Просила постановити рішення, яким факт спільного проживання однією сім»єю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на час смерті ОСОБА_6 -25.08.2005 року; визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на будинковолодіння №22 на вул.Цетральній в с.Завидче Радехівського району Львівської області; земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6017 /фізичні гектари/ та площею, 0,7265 /фізичні гектари/, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025296 від 11 квітня 2000 року та на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0322 /фізичні гектари/ і площею 1,2283 /фізичні гектари/, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025297 від 11 квітня 2000 року та не стягнувати судові витрати із відповідача.

В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила постановити рішення про задоволення її позовних вимог.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнають повністю та клопотали про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.52).

Співвідповідач ОСОБА_4 Миколаївна- дружина рідного брата позивача не зявилася, подала суду заяву про визнання позову та розгляду справи у її відсутності (а.с.38,53).

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що 9 листопада 2001 року в с.Завидче Радехівського району Львівської області помер батько позивача ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ № 205317 від 10 листопада 2001 року (а.с.8).

Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно житловий будинок, який знаходиться в с.Завидче Радехівського району Львівської області на вул..Центральній,22 та належав померлому на підставі Дублікату Свідоцтва про право власності на будівлю, виданого ОСОБА_3 сільською радою Радехівського району Львівської області від 1.08.2002 року; майновий пай в розмірі 17078 гривень у майні колективного сільськогосподарського підприємства приватна агрофірма «Завидче», що належав померлому на підставі Сертифікату про право на майновий пай, виданого ОСОБА_3 сільською радою 10 липня 2001 року, серії ЛВ №ХІІІ 190574; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,3282 га, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025296 від 11 квітня 2000 року; грошові кошти з відповідними процентами та усіма компенсаційними нарахуваннями, на яке дружина ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.16).

23 жовтня 2002 року ОСОБА_6 зареєструвала у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації, житловий будинок в с.Завидче на вул..Цетральній,22 Радехівському районі Львівської області та отримала Реєстраційне посвідчення, серії БТІ №011232 (а.с.15).

25 серпня 2005 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-СГ № 021178 від 26 серпня 2005 року (а.с.18).

За життя спадкодавець залишила особисте розпорядження заповіт, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 є син ОСОБА_7.

Після смерті ОСОБА_6, протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини її син ОСОБА_7, як спадкоємець за заповітом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, що свідчить про те, що спадщину не прийняв.

10 липня 2017 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-СГ № 477337 від 11 липня 2017 року (а.с.19).

Згідно свідоцтва про народження, серії ІV-УР №701079 ОСОБА_8, народилася 8 червня 1962 року, в графі батьки значаться ОСОБА_9 - батько та ОСОБА_6 - мати (а.с.7).

ОСОБА_8 одружилася із ОСОБА_10 та після одруження присвоїла прізвище ОСОБА_10, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження від 19.08.2003 року (а.с.6).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №025296, виданого 11 квітня 2000 року Радехівською районною радою на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9242 вбачається, що земельна ділянка, площею 1,3282 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,6017 (фізичні гектари), та площею 0,7265 (фізичні гектари), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, належали ОСОБА_5 (а.с.9 -11).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV-ЛВ №025297, виданого 11 квітня 2000 року Радехівською районною радою на підставі рішення X сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 25.02.2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9243 вбачається, що земельна ділянка, площею 2,2605 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,0322 (фізичні гектари), та площею 1,2283 (фізичні гектари), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території ОСОБА_3 сільської ради Радехівського району Львівської області, належали ОСОБА_6 (а.с.12 -14).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України ( 435-15 ) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином на спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_6 поширюються норми Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після його смерті відкрилася і була прийнята вже після 01 січня 2004 року.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Частинами 2, 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В силу вимог статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину за законом, після смерті матері ОСОБА_6.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті.

Суд встановив, що позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтвердили свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 недовіряти яким суду немає підстав.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення.

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, виходячи із рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200, 258-259,263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім»єю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на час смерті ОСОБА_6 -25.08.2005 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на будинковолодіння №22 на вул.Центральній в с.Завидче Радехівського району Львівської області; земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6017 /фізичні гектари/ та площею, 0,7265 /фізичні гектари/, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025296 від 11 квітня 2000 року та на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0322 /фізичні гектари/ і площею 1,2283 /фізичні гектари/, згідно Державного акту, серії ІV- ЛВ №025297 від 11 квітня 2000 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийОСОБА_13

Повний текст судового рішення виготовлено 24.03.2019 року.