Номер провадження: 22-ц/813/6555/19
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року, постановленупід головуванням судді Салтан Л.В., -

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування заяви зазначив, що на підставі подання державного виконавця ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року його тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон.

Підставою тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України було посилання державного виконавця на наявність у виконавчому провадженні непогашеного боргу ОСОБА_1 за рішенням суду, який самостійне не виконував зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження у добровільному порядку.

Заявник вважає, що вказана ухвала суду порушує його права, оскільки відсутні підстави для обмеження заявника у праві виїзду за кордон, в зв`язку з чим просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, яке вжите на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволена. Скасоване тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ,яке вжите на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року.

Не погодившись з ухвалою суду, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областіподав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу судувід 11 червня 2019 рокускасувати, залишити в силі ухвалу суду від 07 вересня 2018 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областізазначає, щоу боржника ОСОБА_1 є майно, на яке можливо звернути стягнення тільки у м. Кривий Ріг, однак він свідомо не допускає до нерухомості, чим створює перешкоди у реалізації майна та ухиляється від обов`язкувиконання рішення суду, який покладений на нього.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що тимчасове обмеження управі виїзду можливо лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, однак Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області не надав суду доказів, що ОСОБА_1 навмисно ухиляється від виконання судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВПВРУ ДВС ГТУЮ в Одеській області перебуває зведене виконавче провадження № 52072218 щодо божника ОСОБА_1 до складу якого входить ВП № 51895291 з виконання виконавчого листа № 2-2383/10 від 24 жовтня 2012 року Київського районного суду м. Одеси про стягнення на користь ПАТ «Банк Форум» в особі Одеської філії ПАТ «Банк Форум» солідарно з відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 472500,00 доларів США заборгованість за кредитом, 70611,55 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 46396,07 доларів США пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань що разом складає 544507,62 доларів США та за курсом НБУ 100 доларів США = 792,59 грн. складає 4315712,95 грн., штраф - 5000.00 грн. за несвоєчасне страхування предмета іпотеки; суму сплаченого позивачем державного мита в розмірі 1700,00 грн. та суму сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 252,00 грн.; ВП № 51694987 з виконання виконавчого листа № 2-2389/10 від 25 червня 2010 року Київського районного суду м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» в особі Одеської філії ПАТ «Банк Форум» 265996,00 доларів США заборгованість за кредитом, 43818,46 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, що разом дорівнює 309814,46 доларів США та на день постановлення рішення за курсом НБУ 100 доларів США = 792,59 грн. складає 2455 558,43 грн.; 231311,87 грн. пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань; 5000,00 грн. штраф за несвоєчасне страхування предмета іпотеки, суму сплаченого державного мита в розмірі 1 700,00 грн. суму сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 252,00 грн.; ВП № 51694427 з виконання виконавчого листа №1522/1838/12 від 09 жовтня 2012 року Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК "Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ «ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» суми боргу у розмірі 76906,01 грн., з яких 23790,63 грн. - прострочена заборгованість, 53115,38 грн. - пеня; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Одеське РУ «ПАТ «БАНК «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі у розмірі 769,06 грн.; ВП № 51695219 з виконання виконавчого листа № 522/18112/12 від 06 грудня 2012 року Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості 100359,76 грн., судові витрати в сумі 1003,59 гри.; ВП № 51695326 з виконання виконавчого листа № 1522/1836/12 від 26 вересня 2013 року Приморського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі «Одеське РУ «АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором № к-2485 від 25 грудня 2007 року в загальному розмірі 143428,87 грн., а також судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 1434,28 грн., а всього 144863,15 грн.; ВП № 51801983 з виконання судового наказу № 1512/17622/2012 від 04 березня 2013 року Київського районного суду м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад» заборгованість в розмірі 3 059,04 грн.; ВП № 56485507 з виконання постанови № 51694767 від 23 травня 2018 року ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 до державного бюджету 251729,52 грн. виконавчого збору; ВП № 6485554 з виконання постанови № 551694667 від 23 травня 2018 року ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 до державного бюджету 182,00 грн. виконавчого збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2018 року, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» при наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Зокрема, пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідними поданнями є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом було прийнято до уваги, що в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що він отримує заробітну плату, та має майно, яке може бути реалізоване, проте державний виконавець не виконує рішення суду, не вживає заходів щодо реалізації майна боржника. Проте, державним виконавцемвказаних доказів, що спростовують зазначений факт надано не було.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень які є:1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом:

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;

10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;

12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;

16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;

18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до ч 1. ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. 2. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Також судом при розгляді заяви було враховано та взято до уваги те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2018 року скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2018 року (цивільна справа № 757/50489/17-ц) та ухвалою апеляційного суду Одеській області від 06 листопада 2013 року (провадження № 22-ц/785/7943/13), у задоволенні подання державного виконання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській областіпро те, що боржник створює перешкоди у реалізації майна та ухиляється від обов`язку виконання рішення суду, який покладений на нього судовим рішенням, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки державним виконавцем не було доведено суду саме ухилення боржника від виконання судового рішення, та у відповідності до матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з поданням було посилання державного виконавця на наявність у боржника непогашенням боргу, який у добровільному порядкуйого не виконує.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково тау відповідності до вимог чинного законодавства саме державний виконавець повинен доказати ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, проте державним виконавцем доказів того, що ОСОБА_1 дійсно ухиляється від виконання судового рішення до суду надано не було.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France(Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області- залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішенняскладений 02 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра