Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 212/4058/15-ц

провадження № 61-22197ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року у складі судді: Колочко О. В., та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Митрофанової Л. В., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно зазначених вище угод відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 0314/1207/45-006 від 18 грудня 2007 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 40 000 доларів США, який відповідач зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування у сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

У порушення вимог договору ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 10 лютого 2015 року утворилася заборгованість: за кредитом в сумі 29 655,35 доларів США, що за курсом НБУ на 10 лютого 2015 року складає 736 653,57 грн; за відсотками в сумі 1 470,76 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 36 518,76 грн. Окрім цього, у зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх зобов'язань зі сплати кредиту нарахована неустойка за останні 12 місяців перед зверненням до суду - у сумі 98,20 доларів США, що за курсом НБУ на 10 лютого 2015 становить 2 439,34 грн. Указані суми, а також судовий збір позивач просив стягнути на свою користь із відповідача.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» 18 грудня 2007 був укладений кредитний договір № 0314/1207/45-006 і відповідачу було надано кредит в сумі 40 000 доларів США для придбання житла за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон Індустріальний, 60/48, і в забезпечення виконання зобов'язань був укладений іпотечний договір № 0314/1207/45-006-Z-1 від 18 грудня 2007 року. 05 червня 2012 року отримав повідомлення про відступлення права вимоги від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», в свою чергу ПАТ «Дельта Банк» не повідомив ОСОБА_1 про відступлення права вимоги до ПАТ «Альфа-Банк» і про цей факт ОСОБА_1 дізнався із засобів масової інформації, у зв'язку з чим звернувся до відповідача за зустрічним позовом для отримання інформації, однак на теперішній час жодної відповіді від банку не отримав. ОСОБА_1 вважає це порушенням його прав як боржника. Крім того, вважав, що відповідачем за зустрічним позовом при укладенні договору, порушені статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів та Положення НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість», оскільки не надано Графік погашення кредиту і не розписано сукупну вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Також зазначив, що банк неправомірно встановив платіж у вигляді 1% комісії від суми кредиту на користь банку, не попередив про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором і банк не мав право видавати кредит у іноземній валюті. Під час виконання зобов'язань по кредитному договору позивач за первісним позовом зіткнувся із зміною істотних обставин у вигляді нестабільності валютного курсу, про що банк повинен був його повідомити, і обізнаність щодо валютних ризиків можливо ОСОБА_1 не укладав би кредитний договір або уклав би його на інших умовах. Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсними кредитний договір та іпотечний договір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Альфа Банк» не доведено свої позовні вимоги, оскільки відомості в розрахунках заборгованості суперечливі, здійснити перевірку обсягу заборгованості неможливо за відсутності належного розрахунку.

При відмові у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд вказав, що тривалість виконання відповідачем укладеного кредитного договору протягом 7 років, укладання сторонами двох додаткових умов, свідчать, що сторони погодили у момент укладення договору усі істотні умови, сума кредиту, дату видачі, відсоткову ставку, кінцевий термін повернення, розмір сукупних витрат, їх виконували, тому відсутні підстави для визнання оспорюваного кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Щодо висновку судово-почеркознавчої експертизи від 06 січня 2016 року за № 58/07-422 про те, що підпис від імені ОСОБА_1 у Додатку № 1 до кредитного договору від 18 грудня 2007 року виконано не ним, а іншою особою, суд зазначив, що у кредитному договорі, додаткових угодах, іпотечному договорі є підписи відповідача, які він не оспорює. Позивач не заперечував проти самої процедури укладення іпотечного договору, тоді як Додаток № 1 до кредитного договору передбачає саме витяги з нормативних актів, якими керуються сторони при укладанні договорів іпотеки із визначенням загальних положень. Сам факт укладення вказаних договорів та їх тривале виконання дає підстави зробити висновок, що висновок експертизи не може бути підставою для відмови в позові.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 0314/1207/45-006 від 18 грудня 2007 року, яка станом на 10 лютого 2015 року складає 31 223,68 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 10 лютого 2015 року становить - 775 611,67 грн., та складається із заборгованості за кредитом - 29 655,35 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 736 653,57 грн, заборгованості за відсотками в сумі 1 470,76 доларів США, що за курсом НБУ в гривневому еквіваленті складає 36 518,76 грн, пеню у розмірі 2 439,34 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У інший частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 мотивовано тим, що ОСОБА_1 був обізнаний про істотні умови кредитного договору та сукупну вартість кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, з якого суд встановив, що боржник ОСОБА_1 здійснював погашення кредитної заборгованості протягом семи років, до вересня 2014 року, відповідно до встановленого Розділом 3 кредитного договору графіку погашення кредиту. Окрім цього, боржник укладав додаткові угоди № № 1, 2 від 27 грудня 2010 року та від 15 лютого 2012 року, відповідно про зменшення відсоткової ставки та жодних претензій до банку щодо умов договорів не мав, доки не перестав виконувати кредитні зобов'язання із зростанням валютного курсу та звернення банком із позовом. Укладаючи кредитний договір на власний розсуд саме в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в іноземній валюті, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, що є загальновідомим фактом, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за договором кредиту.

При задоволенні позовних вимог банку, апеляційний суд зробив висновок про те, що позовні вимоги ПАТ Альфа-Банк» доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі. ОСОБА_1 станом на 10 лютого 2015 року має заборгованість за кредитним договором № 0314/1207/45-006 від 18 грудня 2007 року, яку слід стягнути на користь банку.

Аргументи учасників справи

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення суду апеляційної інстанції у повному обсязі, скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, в частині відмови у задоволенні позову банку - залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надіслано ОСОБА_1 копію апеляційної скарги банку, суд не відклав розгляд справи за його заявою у зв'язку із неявкою з поважних причин. У рішенні суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог банку містяться суперечності. Суд жодним чином не навів у рішенні підстав спростування абсолютно правильних та законних доводів суду першої інстанції, не указавши чому саме апеляційний суд не погоджується з висновками суду.

При відмові у задоволенні зустрічного позову, суди не урахували, що у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, графік погашення кредиту не надано. Ураховуючи пояснення представника банку кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту в два рази, які суми на які рахунки зараховувалися невідомо, що є несправедливим відносно споживача. Судом апеляційної інстанції не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_3, яка зазначила, що ОСОБА_1 перед укладенням кредитного договору не роз'яснювалось про загальну вартість кредиту та не надавався графік погашення кредиту. Судами безпідставно не прийнято висновок судово-почеркознавчої експертизи від 06 січня 2016 року, яким було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 у додатку № 1 до кредитного договору виконаний не ним, а іншою особою. Саме у цьому додатку № 1 банк нібито намагався повідомити споживача про нормативно-правові акти, якими регулюються умови надання кредиту, порядку його надання тощо. Суд апеляційної інстанції переплутав у рішенні «Додаток № 1» та «Додаткову угоду №1», яку ОСОБА_1 не оскаржував, оскільки підписував її. При укладенні кредитного договору банком порушено вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача, надання попередньої інформації про умови кредитування. Порушено вимоги статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також ОСОБА_1 не попереджений про валютні ризики. Окрім цього, ОСОБА_1 не повідомлявся про відступлення ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором ПАТ «Альфа Банк».

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

Рух справи

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 18 грудня 2007 року між кредитором ВАТ «Сведбанк» та позичальником ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0314/1207/45-006, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у в розмірі 40 000 доларів США на строк до 18 грудня 2037 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

У кредитному договорі від 18 грудня 2007 року передбачено, що: позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом (пункт 1.3); до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв'язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат, пов'язаних з укладанням іпотечного договору, у тому числі будь-яких змін та доповнень до нього та вартість страхування об'єкта нерухомості за іпотечним договором відповідно до пункту 5.7 договору (пункт 1.5);

Кредит надавався банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу.

Позичальник зобов'язувався здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором шляхом внесення коштів на рахунок № 2620.3.7113624.01 щомісяця через касу банку або шляхом безготівкового перерахування. Проценти за користування кредитом підлягали сплаті позичальником на рахунок нарахованих відсотків щомісяця в період з «01» по «10» число.

18 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 0314/1207/45-006-Z-1 в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 18 грудня 2007 року.

Між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 були укладені Додаткові угоди № 1 і № 2 від 27 грудня 2010 року та від 15 лютого 2012 року згідно яких зменшено процентну ставку у зв'язку з виконанням позичальником умов Договору.

Суди встановили, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та покупцем ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, а саме права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) кредитора до позичальників за кредитними договорами, відкритими у ПАТ «Сведбанк», а також всі права вимоги продавця до осіб, які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення. Продавець ПАТ «Сведбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати покупцю ПАТ «Дельта Банк», а ПАТ «Дельта Банк» погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» продає придбані згідно з договором від 25 травня 2012 року у ПАТ «Сведбанк» права вимоги, а покупець ПАТ Альфа-Банк» купує та приймає права вимоги і погоджується сплатити загальну купівельну ціну. Даними з витягу Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року підтверджується перехід до ПАТ «Альфа Банк» права вимоги до позичальника ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 18 грудня 2007 року.

Суди, на підставі реєстру до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта-Банк», встановили, що ПАТ «Дельта-Банк» отримав право вимоги по кредитному договору № 0314/1207/45-006 від 18 грудня 2007 року, боржником за яким є - ОСОБА_1

Суди на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 12 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» встановили, що останній отримав право вимоги за вищезазначеним кредитним договором і позичальником, з вказівкою того ж самого коду «840», але в графі «Основна непогашена сума кредиту станом на 25 травня 2007 року складає 35 737,74 доларів США, нараховані але не сплачені відсотки станом на 25 травня 2012 року - 174,51 долар США, в графі «Основна непогашена сума кредиту станом на 12 червня 2012 року зазначена та сама 35 737,74 доларів США, однак сума нарахованих але не сплачених відсотків станом на 12 червня 2012 року вже становить 410,68 доларів США.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред'явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб'єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 у справі № 6-806цс16).

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Суди встановили, що під час укладення договору кредитного договору сторони досягли домовленості відносно всіх його умов, у тому числі щодо суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, щомісячної сума необхідного платежу, строку внесення платежів, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, права дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови, а також і розміру комісії. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, відповідач погоджувався із всіма умовами договору, про що свідчить його підпис в договорі і часткове погашення кредиту в іноземній валюті. Після укладення договору в 2007 році позичальник його не оспорював, приступив до його виконання і виконував тривалий час, тобто погодився з умовами договору. Договором визначено повернення кредиту в тій самій валюті, в якій видано кредит, що повністю відповідає суті договору кредиту (позики) і не суперечить чинному законодавству.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довів підстав для визнання недійсним кредитного договору № 0314/1207/45-006 та іпотечного договору № 0314/1207/45-006-Z-1 від 18 грудня 2007 року, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Аргумент касаційної скарги про те, що при укладенні кредитного договору банком порушено вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача, надання попередньої інформації про умови кредитування, колегія суддів відхиляє. Оскільки, як встановлено судом першої інстанції на підставі підпунктів 11.1 та 11.13 кредитного договору від 18 грудня 2007 року, укладаючи цей договір позичальник усвідомлював та підтверджував, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а також, що перед підписанням цього договору позичальник підтвердив факт отримання ним від банку в письмовому вигляді всю інформацію про умови кредитування, вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Аналіз змісту статті 305 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) свідчить, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Долучена до касаційної скарги копія заяви ОСОБА_1 від 16 грудня 2016 року із відміткою апеляційного суду про її отримання того ж дня про перенесення розгляду справи, призначеної на 20 грудня 2016 року у зв'язку із станом здоров'я свідчить про належне повідомлення позивача за зустрічним позовом про час і місце розгляду справи.

Твердження у касаційній скарзі про те, що судом безпідставно не прийнято висновок судово-почеркознавчої експертизи від 06 січня 2016 року є безпідставними. З урахуванням частини шостої статті 147 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій) висновку судово-почеркознавчої експертизи від 06 січня 2016 року надано відповідну оцінку, що відображено у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

При задоволенні позовних вимог банку, апеляційний суд зробив висновок про те, що позовні вимоги ПАТ Альфа-Банк» доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі. ОСОБА_1 станом на 10 лютого 2015 року має заборгованість за кредитним договором № 0314/1207/45-006 від 18 грудня 2007 року, яку слід стягнути на користь банку.

Колегія суддів погоджується із цим висновком суду апеляційної інстанції з таких підстав.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, апеляційний суд, зробив обґрунтований висновокпро задоволення позову банку відповідно до дослідженого судом розрахунку заборгованості, який ОСОБА_1 не спростовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі. Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржені рішення без змін, то виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 рокуслід поновити.

Оскільки оскаржені рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2016 року у не скасованій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило