У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є

з секретарем Юдицьким К.О.

за участі

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_4 за участю державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою за участю державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової І.Є., стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що в провадженні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 56999324 щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Однак виконавчий лист стягувачем було пред'явлено до виконання 22 серпня 2018 року. 14 грудня 2018 року заявником особисто отримано у державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової І.Є. розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, відповідно до якого заборгованість нарахована з 03 вересня 2013 року по даний час. Однак аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Таким чином стягувач має право вимагати стягнення заборгованості зі сплати аліментів лише за період з серпня 2015 року по серпень 2018 року. У зв'язку з чим просить визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової І.Є. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року неправомірними, скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, складений державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є.

22 грудня 2018 року ухвалою суду прийнято до свого провадження скаргу, призначено судовий розгляд та витребувано у Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03022, вул. Ломоносова, 22/15, м. Київ) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 56999324.

20 березня 2019 року ухвалою суду поновлено пропущений ОСОБА_4 строк для звернення до суду із скаргою про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.

21 березня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням ухвали по суті вимог.

Заявник в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_1

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала подану скаргу з підстав, викладених у скарзі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 не визнала вимоги. Пояснила, що законом передбачено нарахуваня заборгованності за минулий час, але не більш ніж десять років.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не визнала вимоги. Пояснила, що державним виконавцем нараховано заборгованність після набрання чинності норми права, яка передбачає нарахування за минулий час, але не більш ніж десять років.

Заінтересована особа державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонова Ірина Євгенівна в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

27 листопада 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/21375/2013 від 15 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини (а.с. 34).

02 серпня 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/21375/2013 від 15 листопада 2013 року (а.с. 33).

02 серпня 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою Іриною Євгенівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56999324 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/21375/2013 від 25 листопада 2013 року (а.с. 38 зв.).

30 листопада 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою Іриною Євгенівною складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2013 року по 30 листопада 2018 року, відповідно до якого заборгованість зі плати аліментів за зазначений період становить у розмірі 122548,59 грн. (а.с. 65-66).

Заявник просить визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової І.Є. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року неправомірними.

Підставою для задоволення скарги заявником зазначено про застосування державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є. під час складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року норм Сімейного кодексу України в редакції від 28 серпня 2018 року, а не норм, які були чинні на момент її виникнення.

Стягувач ОСОБА_2, представник стягувача ОСОБА_3 та державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонова Ірина Євгенівна не скористалися процесуальним правом подачі заперечень на скаргу.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов'язки і права державного виконавця, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 5 с. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на день винесення судового рішення), аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред»явленню виконавчого листа до виконання.

Положення ч.1 ст. 194 Сімейного кодексу України, які застосовані державним виконавцем, які передбачають стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред»явленню виконавчого листа до виконання, набрали чинності з 28 серпня 2018 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року.

Отже, до відносин, які виникли до внесення змін слід застосовувати строк в 3 роки, а десятирічний строк можливо відраховувати лише починаючи з 28 серпня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи обов'язок сплати аліментів за рішенням суду у боржника ОСОБА_4 виник у листопаді 2013 року, проте стягувач ОСОБА_2 протягом п'яти років до виконавчої служби з метою його виконання не зверталася. До 28 серпня 2018 року діяли норми, які передбачали стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки.

Оскільки судом покладається обов'язок по стягненню аліментів щомісячно, суд приходить висновку висновку, що трирічний строк повинен застосовуватися до кожної періодичної виплати. Тобто до заборгованості, яка виникла до 28 серпня 2018 року повинні застосовуватися норми, які були чинні на момент їх виникнення.

Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнутоя з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини. 02 серпня 2018 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вище зазначеного рішення суду. 30 листопада 2018 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою Іриною Євгенівною складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з вересня 2013 року по 30 листопада 2018 року, тобто із застосуванням норм Сімейного кодексу України в редакції від 28 серпня 2018 року.

За встановлених обставин, суд приходить висновку що скарга боржника ОСОБА_4 за участю державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни, стягувача ОСОБА_2 в частині визнання дій неправомірними підлягає задоволенню повністю: визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 неправомірними.

Заявником також заявлено вимоги про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, складений державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є.

Діяльність суб'єктів владних повноважень врегульовано законами та підзаконними нормативно-правовими актами, ці правові документи дають суб'єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів» № 1380/5 від 23.06.2010 дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

При цьому, як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз'яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012, яке зводиться до того, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при вирішенні питань про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, складений державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є., слід виходити з того, що суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Отже, за встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення вимог про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, складений державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є. частково: визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни неправомірним.

Пунктом 18 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «"Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення,дії чи бездіяльність неправомірними і зобов»язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому суд не має права зобов»язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що діями державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є. під час складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 порушено права боржника ОСОБА_4.

З урахуванням викладеного та відповідно до положень ст. 451 суд приходить висновку про необхідність зобов'язання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни усунути порушені права боржника ОСОБА_4.

З огляду на викладене, вимоги про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, складений державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапоновою І.Є. підлягають задоволенню частково: визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни неправомірним. Зобов'язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонову Ірину Євгенівну усунути порушені права боржника ОСОБА_4. В решті вимог відмовити.

Отже, за встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення скарги боржника ОСОБА_4 за участю державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів частково: визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 неправомірними. Визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни неправомірним. Зобов'язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонову Ірину Євгенівну усунути порушені права боржника ОСОБА_4. В решті вимог відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 58 Конституції України, ст. 194 Сімейного Кодексу України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», Законом України "Про виконавче провадження, ст.ст. 260, 353, 439, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу боржника ОСОБА_4 за участю державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни, стягувача ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 неправомірними.

Визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні № 56999324 державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни неправомірним.

Зобов'язати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонову Ірину Євгенівну усунути порушені права боржника ОСОБА_4.

В решті вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 22 березня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна