Провадження № 2/761/535/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Припутневич В.І.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача -

ОСОБА_2: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

25.05.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна компанія «Інкост-Інвест» про визнання договору недійсним та була розподілена на суддю Гуменюк А.І.

У зв'язку зі звільненням судді Гуменюк А.І. у відставку на підставі розпорядження керівника апарату суду від 21.11.2017 року було проведено повторний розподіл справи та справа надійшла в провадження судді Притули Н.Г.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 13.03.2019 року прийнята відмова позивача від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна компанія «Інкост-Інвест» та закрито провадження в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна компанія «Інкост-Інвест».

В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір позики 60 000,00 доларів США від 13.09.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2; застосувати наслідки недійсності правочину; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 60 000,00 доларів США.

Вимоги обгрунтовані тим, що за попередньою усною домовленістю між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 60 000,00 доларів США. Факт перерахування 13.09.2016 року коштів позивачем на банківських рахунок відповідача підтверджується повідомленням платіжної системи БаністмоАпп.

Як зазначає позивач, всупереч вимог чинного законодавства в належній письмовій формі договір позики між сторонами укладено не було так як відповідач відмовилась від його укладення.

Позивач зазначає, що вказаний договір має бути визнаний недійсним на тій підставі, що він був укладений з порушенням норм цивільного законодавства України, форма його укладення суперечить публічному порядку, що порушує цивільні права та обов'язки позивача - договір мав бути укладений в письмовій формі, після отримання коштів відповідач відмовилась написати розписку про їх отримання.

В судовому засіданні, яке відбулось 22.06.2018 року було прийнято відзив на заявлені вимоги в яких відповідач заперечує проти задоволення заявлених вимог так як сторонами не визначались істотні умови договору позики, а саме - предмет договору, строк повернення позики, відплатність або безвідплатність позики тощо. Відсутні підстави вважати, що між сторонами укладався договір позики або виник намір укласти договір позики. Крім того, так як договір позики не був укладений, він не може бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач та її представники просили відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представника позивача, відповідача та її представників, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків (стаття 218 ЦК України).

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, 13.09.2016 о 18 год. 31 хв. позивач здійснив переказ коштів через БаністмоАпп (BanistmoApp) на суму 60000 дол. США 00 центів ОСОБА_2

17.03.2017 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 60 000,00 доларів США.

На вказану вимогу ОСОБА_2 листом від 28.03.2017 року просила ОСОБА_4 при вчиненні юридично значимих дій враховувати вимоги чинного законодавства. Проте як вбачається, в листі не зазначено щодо суті вимоги про повернення коштів.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21.06.2018 року (справа №759/1206/17) задоволено позов ОСОБА_4 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 60 000,00 доларів США.

Вказане рішення набрало законної сили.

З тексту рішення вбачається, що вказана сума стягнута з ОСОБА_2 як безпідставно отримані кошти на підставі ст.1212 ЦК України.

Судом встановлено, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала, договір позики чи інший правочин не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню.

А тому оскільки рішенням суду встановлено, що договір позики не укладався у відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню.

Пунктом 8 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Отже, так як судом встановлено, що договір позики між сторонами не було укладено, не може бути визнано недійсним договір, який не укладався, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81,133 141, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 218, 1046, 1047 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 22 березня 2019 року

Суддя: Н.Г.Притула