Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

місто Київ

справа № 545/3383/15-ц

провадження № 61-11400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року у складі судді Кіндяк І. С. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Винниченка Ю. М., Карпушина Г. Л.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 24 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» (далі - ПАТ «Кристалбанк», банк) про захист прав споживача за кредитним договором, просив визнати неправомірними дії ПАТ «Кристалбанк», внаслідок чого нарахована прострочена заборгованість за відсотками в сумі 3 816, 09 грн є незаконною та необґрунтованою.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 31 січня 2013 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») укладено кредитний договір № 142300 на суму кредиту у розмірі 10 600, 00 грн. Восени 2014 року, коли позивачу залишилося здійснити останні платежі, відділення ПАТ «Терра Банк» у м. Полтаві зачинилось без повідомлень та оголошень. Здійснити платежі через інші фінансові установи виявилося неможливим у зв'язку із закриттям рахунків кредитора. Позивач направив на адресу ПАТ «Терра Банк» листа, проте відповіді не отримав. 04 листопада 2015 року на адресу ОСОБА_2 надійшов лист-повідомлення про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів») є повіреним ПАТ «Кристалбанк» щодо здійснення заходів, спрямованих на стягнення заборгованості за кредитним договором № 142300/1, укладеним 31 січня 2013 року між позивачем та ПАТ «Терра Банк».

Позивач зазначив, що вживав заходи для встановлення належного кредитора на виконання зобов'язань із погашення заборгованості за кредитним договором № 142300/1, проте протягом тривалого часу не отримував відповіді, а тому прострочення погашення заборгованості виникло не з його вини.

Стислий виклад заперечень відповідача

ПАТ «Кристалбанк» просило відмовити у задоволенні позову, зазначило, що позовні вимоги суперечать фактичним обставинам справи. Необізнаність позивача про нового кредитора не є підставою для невиконання умов кредитного договору. У такому випадку позивач мав сплачувати заборгованість старому кредитору. Якщо боржник не сплачував заборгованість ані новому кредитору, ані первісному, то правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку сплати кредиту взагалі.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано неправомірними дії ПАТ «Кристалбанк» та встановлено факт порушення з його боку прав споживача, внаслідок чого нарахована прострочена заборгованість за відсотками в сумі 3 816, 09 грн є незаконною та необґрунтованою.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Кристалбанк» відхилено. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року залишено без змін.

Судами першої та апеляційної інстанцій зроблено висновок, що ПАТ «Кристалбанк» порушено права споживача, позичальника за кредитним договором № 142300 від 31 січня 2013 року, що стало підставою неправомірного нарахування простроченої заборгованості за відсотками, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Позивач неодноразово направляв письмові звернення на адреси кредитора ПАТ «Терра банк» та ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» про надання йому інформації щодо здійснення останнього платежу за кредитним договором, які кредитором отримані, але відповіді на листи позичальника не надав. ПАТ «Кристалбанк» не вчинив необхідних дій для запобігання виникненню заборгованості у боржника.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій засобами поштового зв'язку у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Кристалбанк» просило скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась доводами про неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій. Заявник зазначає, що необізнаність позивача про нового кредитора не дає йому право не виконувати умови кредитного договору з погашення заборгованості. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15). Судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин правила статей 526, 1048, 1054 ЦК України, відповідно до яких ПАТ «Кристалбанк» має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, а позивач зобов'язаний повернути їх разом із заборгованістю за кредитним договором. Також судами першої та апеляційної інстанцій не надано аргументованої оцінки правовідносинам, що склалися між ПАТ «Кристалбанк» та ОСОБА_2

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 просив відхилити касаційну скаргу ПАТ «Кристалбанк», оскаржувані судові рішення залишити без змін. Судами першої та апеляційної інстанцій всебічно та об'єктивно досліджені обставини справи та встановлено, що позивач з об'єктивних причин не зміг виконати в повному обсязі зобов'язання за кредитним договором.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХКАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у лютому 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції застосовані положення статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 31 січня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Терра Банк» у відділенні № 40 м. Полтави укладений кредитний договір № 142300 на суму отриманого кредиту в розмірі 10 600, 00 грн з датою погашення 31 січня 2014 року та можливістю пролонгації на наступні 12 місяців. Впродовж дії кредитного договору позивачем виконувалися його умови.

Після продовження дії договору позивачем здійснювалося погашення заборгованості із випередженням графіка його погашення.

Восени 2014 року відділення ПАТ «Терра Банк» у м. Полтаві зачинилося, що стало перешкодою для здійснення позичальником останнього платежу за кредитним договором, ця обставина заперечувалася представником відповідача, а також здійснення платежу позивачем було неможливо через інші фінансові установи, з причини закриття рахунків кредитора.

Як зазначив позивач, у травні-червні 2015 року йому почали телефонувати невідомі особи, які відрекомендовувалися представниками УКГ «Фінанс», ПАТ «Кристалбанк» і вимагали погашення заборгованості за згаданим кредитним договором. При цьому сума заборгованості та банківські реквізити для її погашення у всіх були різні, що підтверджується матеріалами справи.

Судами також встановлено, що позивач направляв письмові звернення на адреси кредитора ПАТ «Терра банк»: м. Київ, бульвар Дружби народів, 23 в, та ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк»: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 2, про надання йому інформації щодо здійснення останнього платежу за кредитним договором, які кредитором отримані, але на ці звернення й листи позичальника відповіді не надано.

Згідно з листом Національного банку України від 12 листопада 2015 року за № 20-06008/87263 встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 серпня 2014 року № 518 ПАТ «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі цієї постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», у банку з 22 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 23 грудня 2014 року № 831 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 24 грудня 2014 року № 159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ТЕРРА БАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» строком на 1 рік з 24 грудня 2014 року до 23 грудня 2015 року включно.

На виконання плану врегулювання діяльності неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» та з метою передачі йому частини активів та зобов'язань Фондом створено перехідний банк ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк».

Після виконання покладених на нього завдань ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» продано інвестору, визначеному за результатами проведення конкурсу. 12 березня 2015 року після виконання інвестором усіх умов договору купівлі-продажу акцій перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» втратив статус перехідного банку.

На підставі реєстрації змін до Статуту банку та внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з 14 квітня 2015 року відбулася зміна найменування ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» на ПАТ «Кристалбанк».

Згідно з листом-повідомленням ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» від 26 жовтня 2015 року, за вих. № -1, який надійшов на адресу ОСОБА_2, встановлено, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» є повіреним ПАТ «Кристалбанк» з приводу здійснення заходів, спрямованих на стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2013 року № 142300/1. Станом на 20 жовтня 2015 року сума заборгованості за договором становила 5 012, 12 грн, з яких: сума кредиту -1 196, 03 грн, відсотки - 3 816, 09 грн.

Позивачем на адресу ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» направлено рекомендованим листом із поштовим повідомленням про вручення адресату вимогу про надання підтвердження повноважень цієї установи на здійснення заходів, спрямованих на стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2013 року. Згідно із зворотнім повідомленням адресат його отримав 09 листопада 2015 року, однак відповіді на лист не надав.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Під час оцінки застосування судами норм матеріального права до спірних правовідносин Верховний Суд вважає обґрунтованим здійснити їх системний аналіз.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зокрема, відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, десятої та дванадцятої статті 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції Закону України від 04 липня 2014 року № 1586-VII, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Фонд на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку. Перехідний банк утворюється у формі публічного акціонерного товариства. Перехідний банк провадить свою діяльність у порядку та в межах вимог, встановлених для цього банку нормативно-правовими актами Фонду. Перехідному банку передаються всі або визначена відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможного банку. Перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення), а також набуває обов'язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Відповідно до положень статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Тобто у разі неналежного повідомлення боржника новим кредитором про перехід до нього права вимоги, законодавством встановлено певний правовий механізм надання захисту саме боржнику.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про заміну первісного кредитора новим кредитором, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання необхідно вважати таким, що є належним.

Аналогічний правовий висновок викладено й Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстави для відступлення від нього відсутні.

Згідно з актом приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «ТЕРРА БАНК» від 22 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Кристалбанк» прийняло активи неплатоспроможного банку виключно згідно з реєстром договорів, що є додатком до цього акта.

На момент виникнення спірних правовідносин ПАТ «ТЕРРА БАНК» не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ця банківська установа перебуває у стані припинення. Враховуючи, що ПАТ «Перехідний банк «Кристал Банк» не є абсолютним правонаступником ПАТ «ТЕРРА БАНК», ПАТ «Перехідний банк «Кристал Банк» передано частину активів неплатоспроможного банку, а отже, ПАТ «Перехідний банк «Кристал Банк» є сингулярним правонаступником ПАТ «ТЕРРА БАНК» - у спірних правовідносинах. З врахуванням наведеного у зазначених кредитних правовідносинах відбулася заміна особи кредитора, тому відповідач у справі є новим кредитором у зазначених цивільних відносинах.

Зважаючи на недоведення належного сповіщення відповідачем про заміну кредитора у зобов'язаннях, позивач мав можливість вчиняти дії з погашення заборгованості як новому кредиторові - ПАТ «Перехідний банк «Кристал Банк», так і первісному кредиторові - ПАТ «ТЕРРА БАНК».

Верховний Суд врахував, що результатом неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первісному кредитору належним.

Неповідомлення (неналежне повідомлення) боржника про заміну кредитора не тягне за собою припинення права вимоги у кредитора й, відповідно, виникнення підстави для відмови у такому позові нового кредитора, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у разі проведення виконання попередньому, або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання не є підставою для звільнення боржника від обов'язку з виконання зобов'язань.

Суди першої та апеляційної інстанцій наведеного не врахували, задовольнили позов ОСОБА_2, встановивши, що боржник не виконував зобов'язання щодо погашення заборгованості ані новому кредитору, ані первісному.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо неможливості сплати заборгованості первісному кредиторові ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 11 ЦПК України 2004 року, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права визначає докази, якими підтверджує доводи позову та спростовує заперечення відповідача проти позову.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 57 ЦПК України 2004 року).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004 року).

Статтею 59 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено фактичних обставин справи на підставі належних та допустимих доказів щодо наявності заборгованості за кредитним договором у зв'язку з об'єктивними причинами, що не залежали від боржника. Позивачем не доведено неможливість сплати ним заборгованості ПАТ «Терра Банк».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За приписами пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частин першої-третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Розподіл судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову, то судові витати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції, покладаються на державу.

Судові витрати, понесені банком у зв'язку із розглядом справи у судах апеляційної та касаційної інстанцій, підлягають відшкодуванню державою на користь заявника у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати, понесені ПАТ «Кристалбанк» на судові витрати у суді апеляційної інстанції, підлягають компенсуванню у розмірі у розмірі 535, 92 грн, у суді касаційної інстанції - у розмірі 584, 64 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кристалбанк» про захист прав споживачів відмовити повністю.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Кристалбанк» за рахунок держави судові витрати, понесені у судах апеляційної та касаційної інстанцій, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак