Головуючий в 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

секретар Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області Коршуна Г.В. в інтересах держави в особі Луганської сільської ради на рішення Мар»їнського районного суду Донецької області від 10 липня 2018 року у цивільній справі №237/2911/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішенням Мар»їнського районного суду Донецької області від 10 липня 2018 року позов задоволено.

З даним рішенням не погодився заступник прокурора Донецької області Коршун Г.В., який діє в інтересах держави в особі Луганської сільської ради, і оскаржив рішення в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивач і відповідач до суду не з'явилися, повідомлені про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2002 року ОСОБА_3 за усною домовленістю з ОСОБА_5 почав користуватися належною йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 28 листопада 2002 року НОМЕР_1 земельною ділянкою площею 6,24 га, у тому числі 5,91 га ріллі; 0,08 га багаторічних насаджень; 0,25 га пасовищ.

В 2005 році за замовленням та за кошти ОСОБА_3, Мар'їнська районна філія Асоціації землевпорядних організацій Донецької області виготовила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди приватним підприємцем ОСОБА_3 земельної ділянки (паю), яка знаходиться у власності громадянина ОСОБА_5 і якою позивач користувався і продовжив користуватися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5.

Позивач вказує, з 2002 року по теперішні час на протязі 16 років він безперервно, відкрито, добросовісно, володіє земельною ділянкою площею 6,24 га, у тому числі 5,91 га ріллі; 0,08 га багаторічних насаджень; 0,25 га пасовищ, що розташована на території Луганської сільської ради Донецької області.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

З матеріалів справи вбачається, що в 2005 році за замовленням та за кошти ОСОБА_3, Мар'їнська районна філія Асоціації землевпорядних організацій Донецької області виготовила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди приватним підприємцем ОСОБА_3 земельної ділянки (паю), яка знаходиться у власності громадянина ОСОБА_5 і якою позивач користувався і продовжив користуватися.

Тобто позивач знав власника спірної земельної ділянки і 2005 році оформив документи, що посвідчують його право оренди вказаної земельної ділянки (паю), яка знаходилася у власності громадянина ОСОБА_5.

Суд правильно встановив, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_4, який після відкриття спадщини в вигляді земельної ділянки її не прийняв, займатися обробкою земельної ділянки не бажає.

При цьому суд дійшов неправильного висновку, що позивач більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє спірною земельною ділянкою.

Вказана земельна ділянка знаходилася в користуванні позивача на підставі документів про оренду, належала на праві власності ОСОБА_5, який помер, а тому не можна вважати володіння позивачем землею, що залишилася після смерті власника добросовісним. Смерть ОСОБА_5 та неприйняття спадщини, не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області Коршуна Г.В., кий діє в інтересах держави в особі Луганської сільської ради, рішення Мар»їнського районного суду Донецької області від 10 липня 2018 року скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельні ділянки за набувальною давністю відмовити.

На підставі вимог ст. 141 ЦК України з позивача на користь Прокуратури Донецької області необхідно стягнути 1152,60 грн. в відшкодування судових витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області Коршуна Г.В. в інтересах держави в особі Луганської сільської ради задовольнити.

Рішення Мар»їнського районного суду Донецької області від 10 липня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельні ділянки за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Прокуратури Донецької області 1152, 60 грн. (одна тисяча сто п'ятдесят дві грн. 60 коп.) у відшкодування судових витрат на оплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2019 року.

Суддя