Справа № 720/2163/19
Провадження № 2/720/930/19
19 листопада 2019 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Скриндіца С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно, -
У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті як спадкоємці за законом першої черги своєчасно прийняли син ОСОБА_2 та мати позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті останньої відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння. Позивач як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняла спадщину. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надали, а також в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що по АДРЕСА_1 розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд.
Дане домоволодіння станом на 1990-1991 роки відносилося до категорії робочих дворів і було побудовано подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 1980 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини.
На час завершення будівництва у 1980 році згідно діючого на той час законодавства не потрібно було реєструвати житловий будинок у сільській місцевості в органах БТІ.
Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 1З грудня 1995 року.
Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.
Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року, діючий на час закінчення побудови домоволодіння, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Зважаючи на те, що спірне домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина 1/2 частину вищевказаного домоволодіння.
У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого.
Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Спадщину після смерті ОСОБА_3 своєчасно прийняли по 1/4 частці кожен як спадкоємці по закону 1 черги його дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем, чим вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Котелівської сільської ради № 2010 від 20 листопада 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 ..
Після її смерті відкрилася спадщина на 3/4 частки вказаного домоволодіння, а саме на її 1/2 частку домоволодіння, як спільної сумісної власності подружжя та на 1/4 частку, яку вона успадкувала за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 ..
Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно заповіту, який був складений 05 листопада 2012 року та посвідчений секретарем Котелівської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_1 ..
З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 червня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач як спадкоємець за заповітом прийняла своєчасно, оскільки звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 ..
Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняла своєчасно, інших спадкоємців не має, то право власності на 3/4 частки домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування.
На підставі ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 3/4 частки домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літера «А», сараїв літера «Б», «В», вбиральні літера «Г», огорожі № 1-2, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідачі можуть подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.