29.11.2019 227/2533/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 листопада 2019 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

з участю секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа служба у справах дітей Добропільської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа служба у справах дітей Добропільської міської ради, про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 червня 2010 року на праві приватної власності їй належить житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав її матері, ОСОБА_6 . Відповідачі є далекими родичами померлої матері та ніколи не були членами сім`ї. Відповідачі були прописані у вказаний житловий будинок матір`ю позивача. В серпні 2015 року, відповідачі разом зі своєю дитиною виїхали з м. Добропілля до Російської Федерації для отримання там громадянства та постійного місця проживання.

Позивач вимушена сплачувати комунальні платежі, в тому числі і за відповідачів. Зазначила, що позбавлення права користування житловим приміщенням відповідачів їй необхідне для зняття їх з реєстрації місця проживання.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились. Про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Проте надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. На позовних вимогах наполягають.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Із заявою про розгляд справи у їх відсутності та з повідомленням причин неявки до суду не звертались. Відзиву на позовну заяву до суду не надавали.

Представник Служби у справах дітей Добропільської міської ради Бажинова О.М. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій з метою соціального захисту дитини заперечила щодо задоволення позовних вимог в частині визнання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 . Просить суд розглянути справу у відсутність представника.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником будинку є АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 18 червня 2010 року (а.с.8)

Згідно довідок з місця реєстрації, виданих Відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 26 червня 2019 року за адресою пров АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 з 03 червня 2008 року, ОСОБА_4 з 17 січня 2009 року та ОСОБА_5 , з 17 січня 2009 року. (а.с.48, 49, 50)

Як вбачається з довідки депутата Добропільської міської ради Григоренко В.М. від 25 квітня 2019 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , але з 2015 року не проживають.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та їх малолітня дитина ОСОБА_5 не проживають у будинку АДРЕСА_1 понад чотири роки, не утримують його, не слідкують за його станом, не сплачують комунальні платежі, а отже не виконують своїх обов`язків, як квартирокористувач.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житла, а відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , є членом сім`ї позивача, які понад один рік без поважних причин не мешкають за адресою: АДРЕСА_1 суд вважає, що вони втратили право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Що ж стосується вимоги позивача щодо позбавлення малолітньої ОСОБА_5 права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , то суд приходить до висновку, що дана вимога є обгрунтованою та також підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На моменнт розгляду справи ОСОБА_5 виповнилося повних 10 років.

Довідкою народного депутату від 25 квітня 2019 року за вказаною адресою, а також довідкою від 26 червня 2019 року, виданою відділом реєстрації Добропільської міської ради підтверджується той факт, що малолітня ОСОБА_5 в даному будинку зареєстрована, але за даною адресою не проживає з червня 2015 року. (а.с. 37,50)

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Аналогічна вимога закріплена і в ч. 3 ст. 29 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Аналіз положень сімейного законодавства свідчить про те, що малолітні діти мають право на проживання у квартирі, де проживають їх батьки. Цим самим захищається права малолітніх дітей.

Керуючись ст. 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274-279, 353-355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), в інтересах якої діє ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ), до ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа - Служба у справах дітей Добропільської міської ради (, адреса місцезнаходження: вул. Першотравнева, буд. 83, м.Добропілля Донецької області, 85000) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.С. Мацишин

29.11.2019