Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 330/1510/16

провадження № 61-7940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В.,

Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський ВолодимирАнатолійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області у складі судді

Федорець С. В. від 5 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С. від 26 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи», товариство), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що19 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧуловськимВ. А. був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на належні їй будівлю суспільного харчування, земельну ділянку з лебідочною, розташовані по АДРЕСА_1, які були передані в іпотеку з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, укладеним 11 червня 2008 року між нею та акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (далі - АБ «АвтоЗАЗбанк», банк).

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без перевірки чи є ТОВ «Кредитні ініціативи» належним кредитором у зобов'язанні щодо позивача, а заборгованість, зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною, з огляду на період її виникнення і зміною кредитором в односторонньому порядку умов кредитування, просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 19 жовтня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 3966, про звернення стягнення на: будівлю суспільного харчування, земельну ділянку з лебідочною, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності ОСОБА_4 (будівля суспільного харчування та 1/2 частка земельної ділянки) та ОСОБА_7 (лебідочна та 1/2 частка земельної ділянки).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом було порушено порядок вчинення нотаріальної дії, оскільки надані товариством документи не були беззаперечними і однозначними, не містили точного розрахунку заборгованості і за формою та змістом не відповідали Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено, а рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий напис був вчинений відповідно до Закону України «Про нотаріат» та з дотриманням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, товариство надало нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, в тому числі і щодо переходу до нього права вимоги за кредитним договором. При цьому позивач не наводить жодних розрахунків, не доводить відсутності заборгованості чи наявності боргу у меншому розмірі, ніж визначений банком. Вищезазначене свідчить про неповне з'ясування судами обставин справи та помилковість висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У березні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність оскаржуваних судових рішень.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 червня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит у сумі 180 000 доларів США з виплатою 14,5% річних на строк до 08 червня 2018 року.

На забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів між ОСОБА_4 та АБ «АвтоЗАЗбанк» цього ж дня був укладений договір іпотеки, предметом якого є належні позивачу на праві власності будівля суспільного харчування, земельна ділянка з лебідочною, розташовані по АДРЕСА_1.

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків АБ «АвтоЗАЗбанк», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечними договорами, за яким до відповідача перешли права вимоги, зокрема за вказаними кредитним та іпотечним договором, укладеними між АБ «АвтоЗазбанк» та ОСОБА_4

19 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЧуловськимВ. А. вчинено оспорюваний виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на вищевказане нерухоме майно. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за період

з 06 червня 2014 року до 21 серпня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом - 1 394 020,70 грн; заборгованість за відсотками - 83 801,87 грн, а також стягнути витрати за проведення нотаріальних дій у розмірі 4 500 грн, що разом становить суму загальної заборгованості у розмірі

1 482 322,57 грн.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до статті 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого банком приватному нотаріусу, позичальник почав порушувати умови договору щодо сплати щомісячних платежів з червня 2008 року (а. с. 74-79 т. 2).

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України щодо застосування позовної давності, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таким чином, не можна вважати безспірною заборгованість з огляду на те, що до щомісячних платежів застосовується строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України і таке може свідчити про невідповідність суми заборгованості, на яку звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, зі змісту виконавчого напису вбачається, що нотаріусом запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованість, яка виникла з 06 червня 2014 року до 21 серпня 2014 року у розмірі 1 482 322,57 грн, тоді як із наданого банком розрахунку вбачається, що така заборгованість виникла за період з червня 2008 року по серпень 2014 року, що свідчить про порушення нотаріусом вимог частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановивши, що позичальник почала порушувати графік погашення кредиту з 2008 року, а із заявою до нотаріуса ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося лише у жовтні 2014 року, тобтоз дня

виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, банк після вчинення нотаріусом виконавчого напису звертався до суду із позовами про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості за невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 11 червня 2008 року.

Так, рішенням Якимівського районного суду Запорізької області

від 22 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили,

(справа № 330/905/15-ц) задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі

2 766 893,93 грн.

Крім того, постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2018 року (справа № 320/4938/15-ц) частково задоволено позов

ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто, зокрема, з ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 2 766 893,93 грн.

Вказане свідчить про реалізацію банком судового способу захисту своїх прав кредитора та іпотекодержателя.

Помилкове посилання судів на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало документів про перехід права вимоги за вказаними кредитним та іпотечними договорами на правильність висновку про наявність підстав для задоволення позову не впливає.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, а рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 5 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк