Справа № 459/1466/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/205/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 459/1466/18

Провадження № 22-ц/811/205/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівської О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 жовтня 2018 року у складі судді Новосад М.Д.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства. В його обґрунтування послався на те, що у 2009 році зареєстрував шлюб із відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 . Через рік у нього виникли сумніви щодо його батьківства щодо дочки. Висновком генетичного дослідження від 24.01.2012 року було підтверджено, що він не є батьком ОСОБА_4 . 02.11.2011 року шлюб між ними було розірвано. В квітні 2018 він отримав судовий наказ, яким з нього стягнуто аліменти на дочку. Однак по факту він не є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому просить виключити з актового запису про її народження запис про його батьківство.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення упередженим, однобічним та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що висновок суду, що він ще до шлюбу знав що дитина не його і записав добровільно її на своє прізвище суперечить фактичним обставинам справи.

Зазначає, що на час реєстрації шлюбу дійсно знав що відповідачка вагітна але на той час вони уже більше року перебували в фактичних шлюбних відносинах а тому питання батьківства стосовно майбутньої дитини не викликало в нього жодних сумнівів. Дитина народилася вже у шлюбі і тому ніякої додаткової згоди на запис його батьком дитини не було потрібно. У зв`язку з тим що в 2011 році відповідач сказала йому про те що дитина не його, ОСОБА_1 замовив генетичну експертизу, яка підтвердила заяву ОСОБА_2 .

Вказує, що постановляючи оскаржуване рішення суд взяв до уваги неправдиві пояснення відповідачки а його пояснення витлумачив неправильно, тому й прийшов до висновків які не відповідають фактичним обставинам справи.

Просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 жовтня 2018 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що з 11.07.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02.11.2011 року, що підтверджується копією цього рішення.

Під час перебування у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьком якої записаний позивач, а матір`ю - відповідачка.

Згідно наданої позивачем копії звіту про тест №30357о від 10.02.2018 року ОСОБА_5 не є біологічним батьком ОСОБА_4 , точність тесту не менше як 99,99%.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач на момент реєстрації його батьком дитини був обізнаним про те, що не є її батьком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Оспорювання батьківства - це невизнання особою реєстрації себе як батька дитини.

Відповідно до статті 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123цього Кодексу.

До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

В судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 зазначав що ще до народження дитини знав «на словах» що не є батьком дитини.

Однак, як вбачається з витребуваного апеляційним судом актового запису про народження №8 від 10 лютого 2010 року ОСОБА_1 особисто звертався з заявою щодо реєстрації дитини.

Відповідно до ст..13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було відомо, що він не являється батьком дитини ще до одруження з ОСОБА_2 в 2009 році, проте позов про оспорювання батьківства ним подано лише 15.05.2018 року після того як ОСОБА_2 звернулась до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Окрім того в суді апеляційної інстанції 03.09.2019 відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що позивачу на час реєстрації шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 та народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 року було відомо, що він не є батьком, оскільки на день реєстрації шлюбу вона перебувала на третьому місяці вагітності.

Вказані обставини не заперечувались позивачем в суді першої інстанції та дають підстави вважати, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом лише з метою ухилення від сплати аліментів.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскільки в момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_1 знав, що не є її батьком, він не має права оспорювати батьківство.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення . Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 02.12.2019 року.

Головуючий

Судді