Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2184/14-ц Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 22 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.М. Борисюка Р.М. . при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №295/2184/14-ц

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Лубякова Галина Михайлівна, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області про розірвання договорів довічного утримання, визнання права власності, витребування майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року,ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомир,

встановив:

06 лютого 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про розірвання договорів довічного утримання, укладених 30 липня 2010 року між ним та ОСОБА_2 В обґрунтування вимог зазначив, що відповідачка не виконувала свої зобов'язання по договору, а з січня 2014 року взагалі залишила його в безпорадному стані. Після цього син ОСОБА_1 забрав його до себе.

ІНФОРМАЦІЯ_1, після відкриття провадження у справі позивач помер, до участі у справі залучено правонаступника позивача - спадкоємця за законом ОСОБА_1( а.с.41).

Правонаступник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги і остаточно просив:

- розірвати договір довічного утримання, укладений 30 липня 2010 року між його батьком, ОСОБА_7 і ОСОБА_2 стосовно 40/100 (сорок сотих) частин житлового будинку, вартістю 19114 гривень, що знаходиться у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстровано в реєстрі №2334.

- розірвати договір довічного утримання, укладений 30 липня 2010 року між його батьком, ОСОБА_7, і ОСОБА_2 стосовно земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0179 га вартістю 20675 гривень, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстровано в реєстрі №2331.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 40/100 (сорок сотих) частин житлового будинку, загальною площею 59,1 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0179 га, вартістю 20675 гривень, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_7.

- витребувати у ОСОБА_4 20/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 59,1 кв.м., та 179/894 частини земельної ділянки площею 0,0447га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1.

- витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20/100 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 59,1 кв.м., та 179/894 частини земельної ділянки площею 0,0447га, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог зазначив про ті ж обставини, що і його померлий батько в первісному позові та додав, що з 15.01.2014 року по час смерті батька він виконував всі обов'язки по договору довічного утримання, які мала виконувати ОСОБА_2, та яка почала проявляти інтерес до батька лише після подачі ним позову до суду. Зокрема, на підтвердження медичного забезпечення батька позивач, ОСОБА_1, до письмових пояснень від 20.05.2015р. надав до суду копію МРТ ОСОБА_7 від 18.04.2014р., копії фіскальних чеків щодо придбання лікарських засобів, датованих 18.04-24.05.2014р. (а.с.134-135 т.1). Крім того, зазначає що провів ремонт квартири батька протягом лютого-травня 2014 року, на підтвердження відповідних витрат надав до суду копії фіскальних чеків (а.с.136-141 т.1). Після смерті батька поніс витрати на поховання (а.с.142 т.1). Вимоги про витребування майна були заявлені ним на підставі ч.3 ст.388 ЦК України з огляду на те, що 29.04.2016р. відповідач подарувала частину будинку та земельну ділянку ОСОБА_4, ОСОБА_3, не маючи прав на відчуження.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 30 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ОСОБА_7 уклав два договори довічного утримання з ОСОБА_2, умови яких відповідач не виконувала, належного матеріального забезпечення не надавала, залишила ОСОБА_7 у безпорадному стані. Лікуванням та похованням батька займалися він та його мати ОСОБА_8

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що всі умови договорів довічного утримання виконувала.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 30 липня 2010 року ОСОБА_7 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач), уклали нотаріально посвідчений договір довічного утримання. За умовами цього договору ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності 40/100 частин житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1, а взамін ОСОБА_2 зобов'язалася надавати йому всі види матеріального забезпечення та догляду, а саме згідно пункту 9 даного договору за згодою сторін обов'язок набувача майна довічного забезпечення та догляду відчужувачу визначається у вигляді: забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; забезпечення необхідними загальними лікарськими препаратами; прання та прасування білизни; систематичного прибирання вказаної частини житлового будинку; виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової техніки, поточний ремонт 40/100 частин житлового будинку). Грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначена в пункті 10 договору в розмірі 800,00 грн. (а.с.4-5 т.1)

Одночасно 30 липня 2010 року ОСОБА_7 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач), уклали договір довічного утримання відносно земельної ділянки, на якій розташована вказана частина житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М. та зареєстровано в реєстрі №2334. За умовами цього договору ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності земельну ділянку передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0179 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована у АДРЕСА_1, а взамін ОСОБА_2 зобов'язалася надавати йому всі види матеріального забезпечення та догляду, а саме згідно пункту 9 даного договору за згодою сторін обов'язок набувача майна довічного забезпечення та догляду відчужувачу визначається у вигляді забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; забезпечення необхідними загальними лікарськими препаратами; прання та прасування білизни; виконання різних видів ремонтних робіт (ремонт побутової техніки, поточний ремонт 40/100 частин житлового будинку). Грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначена в пункті 10 договору в розмірі 800,00 грн. (а.с.6-7 т.1).

Як вбачається з висновків від 31.01.2014р., 01.02.2014р. ОСОБА_2 звернулася 20.01.2014р., 30.01.2014р. до чергової частини Житомирського МВ УМВС України з приводу неправомірних дій ОСОБА_1, а саме щодо того, що він приїхав за місцем проживання батька ОСОБА_7 та без її відома забрав його невідомо куди, при цьому змінив замки в будинку (а.с.189-190 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 відчужувач за договором ОСОБА_7 помер (а.с.18 т1). 29.04.2016р. ОСОБА_2 подарувала частину будинку та земельну ділянку ОСОБА_4, ОСОБА_3

Згідно з частиною першою статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, надав оцінку доказам у їх сукупності, зокрема, показам свідків і зробив обґрунтований висновок про недоведеність вимоги про розірвання договорів довічного утримання та похідних від нього вимог.

Матеріали справи не містять доказів, що беззаперечно підтверджують невиконання або неналежне виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків за договорами довічного утримання від 30 липня 2010 року.

Встановлено, що до січня 2014 року ОСОБА_7 проживав у будинку АДРЕСА_1. У січні 2014 року син ОСОБА_1 забрав його з місця проживання без відома ОСОБА_2 та відвіз проживати до своєї першої дружини, ОСОБА_8, де той знаходився до дня своєї смерті 25.05.2014р. Протягом трьох з половиною років з дня укладення договору ОСОБА_7 не заявляв претензій до ОСОБА_2 з приводу невиконання або неналежного виконання його умов, факт добросовісного виконання відповідачем своїх обов'язків за договорами довічного утримання підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Перебування ОСОБА_7 14 січня 2014 року у безпорадному стані і наявність такого стану внаслідок невиконання договорів довічного утримання не підтерджено жодними доказами.

За змістом договорів довічного утримання узгоджені сторонами види матеріального забезпечення мають надаватися за місцем проживання відчужувача. ОСОБА_1 не заперечував тієї обставин, що після 15 січня 2014 року ОСОБА_2 було невідомо про місце знаходження його батька, він замінив замки у вхідних дверях. Тобто з цього часу набувач не мала можливості виконувати обов'язки, прокладені на неї договорами. Проведення ОСОБА_1 у цей період ремонту в будинку не свідчить про неналежне виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків, обставини, які виникли після 15 січня 2014 року не мають правового значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції надав належну оцінку змісту оглянутої в судовому засіданні медичної карти амбулаторного хворого №2226 ОСОБА_7, у яку лікар терапевт 24.10.2013 року вніс запис про те, що "від стаціонарного лікування утримались, оскільки не має кому доглядати в лікарні", а 21.06.2013 року - "матеріально обмежений" і зробив правильний висновок, що це не є доказом неналежного виконання умов договору набувачем. Умовами договорів не передбачено обов'язок ОСОБА_2 доглядати ОСОБА_7 у лікарні та надавати йому матеріальне забезпечення при перебуванні у лікарні.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 не забезпечувала ОСОБА_7 необхідними загальними лікарськими препаратами позивачем не надано.

Одностороння відмова відчужувача від договору довічного утримання в силу положень ст.755 ЦК України не є підставою для його розірвання і його небажання продовжувати договірні відносини з набувачем без правових підстав, визначених законом, не є підставою для розірвання договору.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: