П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/4764/18

Провадження № 22-ц/4815/1396/19

Головуючий у Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір О.Г.

Дата і місце ухвалення рішення суду:

10 вересня 2019 року в м. Здолбунів Рівненської області

Повний текст складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк";

відповідач: ОСОБА_1 ;

за участі (в апеляційному суді): відсутні,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання договору частково недійним,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - ПАТ "ПУМБ" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вмотивовуючи позовні вимоги, покликалося на укладений 12 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал" (далі - ПАТ "Банк Ренесанс Капітал") та відповідачем кредитний договір №GР- 6033434, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 40 896,86 гривень. Згодом, 19 липня 2016 року кредитора, як юридичну особу, було припинено шляхом приєднання до позивача, що став його правонаступником з набуттям усіх прав та зобов`язань. Проте ОСОБА_1 взяті на себе за кредитним договором зобов`язання не виконував, порядку погашення кредиту не дотримувався, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

З наведених спонукань просило стягнути з відповідача на свою користь 35 179,35 гривень заборгованості та 1 762 гривні судового збору.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року прийнято позов до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено судове засідання.

22 березня 2019 року ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору частково недійним та зобов`язання вчинити дії.

Просив

-визнати недійсними з моменту укладення правочину умову пункту 2.4 кредитного договору №ОР-6033434 від 12 лютого 2014 року та графік щомісячних платежів у частині визначеної в ньому комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що підлягає до сплати за період у 43 місяці в сумі 41 223,84 гривень;

-застосувати наслідки недійсності частини правочину шляхом зарахування незаконно сплаченої суми платежів за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 8 657,40 гривень в рахунок інших обов`язкових платежів, а саме зі сплати заборгованості по тілу кредиту, що передбачено кредитним договором. Розстрочити заборгованість за кредитом у розмірі 25 732,21 гривень на 24 місяці, за умов, що місячний платіж складатиме 1 000 гривень, а останній - 1 732,21 гривні. Позов ПАТ "ПУМБ" задовольнити частково - у сумі 25 372,21 гривні. Судовий збір за первісним позовом покласти на позивача.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року зустрічний позов прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Правом на подачу відзивів на відповідні позови учасники справи не скористалися.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 червня 2019 року закрито підготовче провадження і призначено цивільну справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року позов ПАТ "ПУМБ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь заборгованість за договором №GP-6033434від 12 лютого 2014 року в сумі 25 732,21 гривні та 1 288 судових витрат.

У решті вимог відмовлено.

Зустрічний позов про визнання договору частково недійсним задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення правочину пункт 2.4 кредитного договору №GP-6033434 від 12 лютого 2014 року, укладеного між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", яке 19 липня 2016 року припинилося шляхом приєднання до банку, та ОСОБА_1 , за яким передбачено щомісячну сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за 48 місяців в сумі 41 223,84 гривень.

Стягнуто з ПАТ "ПУМБ" на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення в цивільній справі відмовлено.

На рішення суду в частині розподілу судових витрат відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на незаконність та необґрунтованість, що полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування стверджував, що оскільки він має статус учасника бойових дій та звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то понесені банком судові витрати в сумі 1 288 гривень необхідно компенсувати останньому за рахунок Державного бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року в справі № 6-152цс17, та у абзаці 2 пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах". Так, на його думку, вказана пільга щодо сплати судового збору не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, який має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення. Однак відсутність механізму чіткого тлумачення та розуміння дійсного змісту цієї норми не повинна впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій під час звернення їх до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів. Тому правове регулювання пільг стосовно сплати судового збору здійснюється на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмета судового захисту порушених прав, а звужене тлумачення цієї норми права є неправильним у контексті застосування принципу верховенства права. При цьому покликався на позицію Верховного Суду, що зафіксована у постанові від 27 червня 2018 року в справі № 572/2088/17.

З викладених міркувань просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ПУМБ" судових витрат у розмірі 1 288 гривень скасувати.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідно до п.13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях лише у справах, пов`язаних з порушенням їхніх суб`єктивних прав, а не у всіх категоріях справ. Тому при ухваленні рішення суду відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме на 73,15%, що склало 1 288 гривень.

Окрім того, за зустрічним позовом стягнув з ПАТ "ПУМБ" на користь ОСОБА_1 в дохід держави 768,40 гривень.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

За змістом цієї норми, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій лише в разі їхнього звернення до суду за захистом своїх прав, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, заявників, скаржників тощо, тобто за їхньою ініціативою.

Між тим, як видно із матеріалів цивільної справи, з позовом щодо захисту своїх порушених прав і законних інтересів, а саме про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернулось ПАТ "ПУМБ" до ОСОБА_1 і цей спір жодним чином не стосується порушених прав останнього.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення з відповідача понесених банком у відповідній частині судових витрат, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки основані на хибному та довільному тлумаченні законодавства на свою користь і незгоди з ухваленим судовим рішенням.

З огляду на це та відповідно до ст. 141 ЦПК України за розгляд первісного позову з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто застосовуються загальні принципи розподілу понесених судових витрат у справі.

Отже, питання про розподіл судових витрат судом першої інстанції вирішено правильно.

Щодо покликань автора апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 27 червня 2018 року в цивільній справі № 572/2088/17, то вони на увагу не заслуговують, адже в переглянутій касаційним судом цивільній справі саме учасник бойових дій звернувся з позовом про захист свого порушеного права, а згодом - і з апеляційною скаргою на рішення суду про відмову в задоволенні такого позову.

Рішення суду в іншій частині заявником чи іншими учасниками справи не оскаржувалося, а тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства апеляційний суд не перевіряє його законність та обґрунтованість (ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції при його ухваленні норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2019 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук