Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 204/67/17

провадження № 61-34527св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Єлізаренко І. А., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідачу надані грошові кошти у розмірі 59 000,00 швейцарських франків.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки від 06 грудня 2006 року № 0/П.

На порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 26 грудня 2016 року становить 35 960,20 швейцарських франків, та пеня у розмірі 5 510,45 грн, з яких: 34 324,52 швейцарських франків - кредитна заборгованість, 1 635,68 швейцарських франків - заборгованість за процентами, 2 228,94 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 3 281,51 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року в складі судді Токар Н. В. позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0, яка станом на 26 грудня 2016 року становить 926 699,37 грн, з яких: 879 287,87 грн - заборгованість за кредитом, 41 901,05 грн - заборгованість за процентами, 2 228,94 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 3 281,51 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року заочне рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2017 року скасовано, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0 станом на 26 грудня 2016 року в розмірі 35 960,20 швейцарських франків (яка складається із заборгованості за кредитом - 34 324,52 швейцарських франків, заборгованості за відсотками - 1 635,68 швейцарських франків), та пені у сумі 5 510,45 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що тіло кредиту за умовами договору про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0 в сумі 59 000,00 позичальником отримано саме в іноземній валюті - швейцарських франках. Факт отримання кредиту в іноземній валюті (швейцарських франках) або дійсність кредитного договору на час розгляду справи позичальником не оспорюються.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, суди попередніх інстанцій не перевірили, чи не припинила дію порука відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

ПАТ «УкрСиббанк» надало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підстав для його скасування немає.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що згідно з копіями дозволу Національного банку України № 75-2, виданого АКІБ «УкрСиббанк» 24 грудня 2001 року, та додатку до нього, останній має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема неторговельні операції з валютними цінностями, ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті та інше.

06 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит в іноземній валюті у розмірі 59 000,00 швейцарських франків з кінцевою датою повернення коштів у повному обсязі не пізніше 05 грудня 2027 року.

Пунктом 1.3.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитними коштами протягом 30 днів з дати надання кредиту процентна ставка встановлюється у розмірі 7,990 % річних; після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0 погоджено графік погашення кредиту у вигляді щомісячних платежів.

Додатковими угодами від 24 квітня 2015 року № 1 та від 25 березня 2015 року № 2 до договору про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, а також додатками до них погоджувались деякі зміни до договору, зокрема графіки погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань з погашення кредиту 06 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 0/П, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають із кредитного договору.

Відповідно до додаткової угоди № 2 «згода забезпечувати змінене зобов'язання» до договору поруки від 06 грудня 2006 року № 0/П, укладеної 25 березня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, сторони погодили відповідні зміни, що відповідають змінам у основному зобов'язанні.

07 листопада 2016 року відповідачам були направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, які отримані ними 21 листопада 2016 року. Позивач вимагав кожного з відповідачів погасити наявну заборгованість на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги.

ОСОБА_4 не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 26 грудня 2016 року становить 35 960,20 швейцарських франків та пеня у розмірі 5 510,45 грн, з яких: 34 324,52 швейцарських франків - кредитна заборгованість; 1 635,68 швейцарських франків - заборгованість за процентами, 2 228,94 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 3 281,51 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши наявність заборгованості перед банком; наявність у позивача ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті та ведення відповідних рахунків в іноземній валюті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 06 грудня 2006 року № 0, яка станом на 26 грудня 2016 року становить 35 960,20 швейцарських франків (складається із заборгованості за кредитом - 34 324,52 швейцарських франків, заборгованості за відсотками - 1 635,68 швейцарських франків) та пені у сумі 5 510,45 грн. Розмір заборгованості підтверджено наданими позивачем розрахунками, правильність розрахунків відповідачами не спростована.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу, що тіло кредиту за умовами договору про надання споживчого кредиту позичальником отримано саме в іноземній валюті - швейцарських франках, що підтверджено пунктом 1.1 кредитного договору та випискою за рахунком з 06 до 07 грудня 2006 року. Факт отримання кредиту в іноземній валюті (швейцарських франках) або дійсність кредитного договору на час розгляду справи позичальником не оспорюються.

Позиція щодо стягнення заборгованості у валюті, в якій надавався кредит, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18.

Суд касаційної інстанції вважає, що такі висновки відповідають та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом апеляційної інстанції правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування рішення немає.

Доводи касаційної скарги про припинення поруки також є безпідставними, оскільки вимоги про дострокове повернення кредиту направлені відповідачам 07 листопада 2016 року, отримані ними 21 листопада 2016 року (а. с. 35-39), з позовом до суду ПАТ «УкрСиббанк» звернулося у січні 2017 року, тобто в межах строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_5 знайшли своє підтвердження, проте конституційне право ОСОБА_5 на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Інші доводи касаційної скарги на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року до закінчення касаційного провадження, слід поновити виконання цього рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик