ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9360/19 Справа № 216/4294/18 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2019 року, яке постановлено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.09.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором.

У порушення умов вище вказаного договору, ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем, що підтверджується копіями паспортів померлої ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 .

Позивачем на адресу Першої Криворізької державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора від 01.12.2016 року, яка була повернута позивачу на підставі глави 13 п.1. абзацу 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 22.02.2012 року за № 296/5, відповідно до якої нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальних дій, не внесла встановлені законодавством платежі.

05.05.2018 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу відповідача ОСОБА_1 , яка залишилась без задоволення.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 16.09.2008 року становить 7222 грн 66 коп., яка складається з 1876 грн. 94 коп. - тіла кредиту, 4399 грн. 54 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 946 грн. 18 коп. - заборгованості по пені, які позивач просив суд стягнути з відповідача та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі у розмірі 1 762 грн.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На думку представника позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено суду прийняття відповідачем спадщини після померлої та передачу спадкоємцю у натурі будь-якого спадкового майна.

Вважає, що оскільки відповідач прийняв спадщину боржника, так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини та з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, тому він має відповідати перед кредитором.

Зауважує на тому, що позивач не міг встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, а судом не було встановлено яке саме спадкове майно, рухоме чи нерухоме, залишилось після смерті позичальника, тому суд безпідставно відмовив у задоволені позову та позбавив позивача права на поновлення порушених прав за рахунок майна, одержаного відповідачами у спадщину.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16.09.2008 року, на підставі поданої ОСОБА_2 заяви № 069275241, яка передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.15-49), ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Згідно свідоцтва про смерть, позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.53) .

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 за життя позичальника ОСОБА_2 був зареєстрований із нею за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспорті відповідача ОСОБА_1 та паспорті боржника ОСОБА_2 (а.с.50-52).

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від № б/н від 16.09.2008 року становить 7222 грн 66 коп., яка складається з 1876 грн. 94 коп. - тіла кредиту, 4399 грн. 54 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 946 грн. 18 коп. - заборгованості по пені (а.с.6-14).

Позивачем на адресу Першої Криворізької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 01.12.2016 року (а.с.57).

Із відповіді Першої Криворізької державної нотаріальної контори від 20.12.2016 року вбачається, що претензію з вимогами до спадкоємців позивачу було повернуто позивачу на підставі глави 13 п.1. абзацу 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 22.02.2012 року за № 296/5, відповідно до якої, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо особа яка, звернулася з проханням про вчинення нотаріальних дій, не внесла встановлені законодавством платежі (а.с.58).

05.05.2018 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу відповідача ОСОБА_1 , яка залишилась без задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 та отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлій ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 так як позивач не довів, що відповідач, за правилами частинами третьої статті 1268 ЦК України, прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів не можливо беззаперечно встановити, що на час відкриття спадщини позичальник та відповідач проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Слід зауважити, що позивачем по справі не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, клопотань про встановлення наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, дійсне коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після неї, не встановлено. Матеріали справи будь-яких обставин, пов`язаних із з`ясуванням кола спадкоємців та прийняття ними спадщини не містять.

Реєстрація боржника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прийняв спадщину боржника, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він має відповідати перед кредитором.

Слід зауважити, що положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц, підстав відступити від яких не встановлено.

Крім того, обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач не міг встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, а судом не було встановлено яке саме спадкове майно, рухоме чи нерухоме, залишилось після смерті позичальника, тому суд безпідставно відмовив у задоволені позову та позбавив позивача права на поновлення порушених прав за рахунок майна, одержаного відповідачами у спадщину, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, представництво інтересів якого в суді здійснювали особи, які мають юридичну освіту, що передбачає знання ними своїх прав та обов`язків у цивільному процесі, якими вони користуються на власний розсуд.

Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази.

Обов`язок доведення обставин на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу.

Натомість, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» не вказував про те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому право заявити клопотання про витребування доказів, а зазначав про те, що суд сам зобов`язаний був з`ясувати обставини справи та витребувати необхідні докази на підтвердження наявності спадкового майна, що суперечить основоположним принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що відповідач по справі з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки матеріали справи не містять підтвердження вказаних обставин, а представник АТ КБ «ПриватБанк», скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду першої та апеляційної інстанції не звертався, та доказів на підтвердження того, що відповідач по справі до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини не звертався, суду не подав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: