Справа № 346/916/18
Провадження № 22-ц/4808/471/19
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря: Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Беркещук Б.Б., ухвалене 25 січня 2019 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 4 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив :

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, вимоги якого збільшила в червні 2018 року, до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вони є батьками сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання 28.05.2013 року шлюбу син залишився проживати з нею. Рішенням суду від 07.08.2017 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина щомісячно в розмірі по 1000 грн, яких недостатньо для повноцінного забезпечення дитини. Син проживає разом з нею в Італії та навчається у школі. На його утримання витрачаються значні кошти, зокрема на канцелярські приладдя, підручники, танцювальний гурток, розваги та лікування. Вважаючи, що батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на утримання дитини просила стягнути з нього 24 197,30 грн понесених витрат та стягувати щомісячно по 1500 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.01.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що витрати позивача на придбання канцелярських товарів, шкільних книг та розваги сина належать до звичайних побутових потреб. А стягнення коштів на лікування та розвиток танцювальних здібностей є недоведеним. Також на підтвердження додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, в розмірі 1500 грн щомісячно не подано належних та допустимих доказів.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

При вирішенні спору суд належним чином не врахував, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів є недостатнім для повноцінного забезпечення та виховання дитини. Зокрема, додаткові витрати зумовлені хворобою сина, що підтверджується медичною книжкою та квитанціями аптеки.

Посилається на вимоги чинного законодавства, відповідно до яких брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того з ким проживає дитина. Це є не правом, а обов'язком батька незалежно від сплати аліментів.

Оскільки витрати на утримання та розвиток сина є стабільними, потреби з віком збільшуються, вона з сином проживає за кордоном та не має можливості щоразу звертатись до суду, тому обґрунтованою вважала суму стягнення цих витрат по 1500 грн щомісячно. Крім того, вона постійно займається сином, тому на даний час не працює.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вважає, що придбання канцтоварів, святкування дня народження, відвідування кінотеатру тощо не є обставинами, викликаними особливими потребами дитини. Він не ухиляється від утримання сина, справно сплачує аліменти. Але оскільки син проживає з матір'ю за кордоном, то не має змоги спілкуватись з ним. Докази на підтвердження додаткових витрат на лікування дитини не підтверджують стан здоров'я, лікування та його вартість. Відтак, є неналежними. Зокрема, підпис перекладача медичної книжки нотаріально не завірений, а чеки про придбання ліків додані взагалі без перекладу. Також недоведеними є додаткові витрати на дитину в майбутньому. Те, що позивач проживає за кордоном і не має можливості, з її слів, звертатись до суду не є підставою для задоволення позову. Разом з тим, позивач періодично приїжджає в Україну, що підтверджується поданням нею до суду цієї позовної заяви. За наведених обставин просив апеляційну скаргу відхилити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_4 доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 доводів скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.06.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с.5). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 травня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, сина залишено на проживання з матір'ю (а.с.13).

Як вбачається з дозволу на перебування для іноземців, копії заяви відповідача про надання згоди на постійне місце проживання дитини на території Італії та перетинання кордону, та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 проживає з позивачем в Італії (а.с. 7,12).

З'ясовано, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.08.2017 року збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 01.03.2016 року, визначених в сумі 650 грн. Стягнуто відповідно аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в розмірі 1000 грн щомісячно(а.с. 14-15).

Сторони не заперечують, що аліменти відповідач сплачує систематично.

Дані про офіційне працевлаштування ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні. Крім того, встановлено, що він одружений з ОСОБА_5 - інвалідом третьої групи з дитинства (а.с. 47,48).

Стаття 185 СК України встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність потреби у таких витратах має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Разом з тим, понесені витрати на канцелярські приладдя, шкільні книги, святкування дня народження та відвідування кінотеатру в розумінні положень ст.185 СК України не є додатковими витратами, а є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивача та аліментів на утримання малолітньої дитини. Крім того, квитанції на підтвердження цих витрат, не можна визнати належними доказами, оскільки вони заповнені іноземною мовою без долучення відповідного перекладу.

В силу положень ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. У разі нотаріального посвідчення перекладу нотаріус засвідчує лише оригінальність підпису перекладача, який стоїть під документом, а не відповідність перекладу оригіналові.

Враховуючи посилання позивача на додаткові витрати, пов'язані з особливим станом здоров'я дитини, саме вона повинна надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування, а також підтвердження понесених коштів на таке лікування.

В матеріалах справи наявні переклади з італійської мови довідки від 28.11.2017 року доктора Паскуале Пізано, відповідно до якої ОСОБА_3 страждає на хронічну бронхопатію з астматичним компонентом, алергічного ґенезу, середнього важкого ступеня, медичної книжки останнього та рахунку-фактури від 26.06.2017 року за проведення аналізів на загальну суму 20 Євро (а.с. 8,11,35). Натомість, належних доказів на підтвердження витрат на лікування сина позивач не подала. Копії квитанцій італійською мовою не перекладені, тому обґрунтовано не взяті судом до уваги. Відтак, загальна сума витрат, пов'язаних з лікуванням дитини, документально не підтверджена.

До особливих обставин, викладених у ст.185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує не аби яких додаткових витрат на її навчання, розвиток, тощо, а додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком, зокрема, певних її здібностей, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку і визначаються судом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено, що витрати на заняття в танцювальному гуртку викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини), чим не виконано вищенаведених вимог ЦПК України. Крім того, витрати на заняття не підтверджені належними засобами доказування. В матеріалах справи наявні тільки дві перекладені квитанції в загальному розмірі 70 Євро (на оплату спортивного взуття та членський внесок в «Аматорське спортивне товариство «Іль Ґріфоне»» за березень 2017 року) (а.с. 31,36).

Заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат в сумі 1500 грн щомісячно, позивачем не доведено факт того, що вона щомісячно (періодично) витрачає грошові кошти в розмірі 3000 грн на придбання медичного препарату та проходження лабораторних досліджень, чи на розвиток особливих здібностей дитини.

На підставі наведеного висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства і правильно застосовано норми матеріального закону.

Відтак, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які згідно ЦПК України є підставами для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 26 березня 2019 року.