Ухвала

22 березня 2019 року

м. Київ

справа № 639/5295/18

провадження № 61-5797ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до ДУ «Харківський слідчий ізолятор», Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, заподіяної внаслідок тримання під вартою в умовах, що принижує гідність, поводження в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 липня 2015 року по 12 жовтня

2015 року ОСОБА_1 перебував у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та утримувався в камері № 628, загальною площею 15,9 кв.м., яка розрахована на 6 осіб по 2, 65 кв.м. на кожного ув'язненого та у камері № 516, загальною площею 17,2 кв.м., яка розрахована на 6 осіб по 2,86 кв.м. на кожного ув'язненого.

Умови тримання в камерах принижували його честь та гідність. Від тривалого використання м'яка начинка матраців була ущільнена по їх краях, що фактично не дозволяло використовувати матраци за їх призначенням. Ліжко було виготовлено із залізних струн, що призводило до болю та неможливістю нормально спати. Вночі світло не вимикалося, що не дозволяло нормально спати. В камері майже не було денного світла та свіжого повітря, оскільки не було належної вентиляції. Він утримувався у камері з особами, які палять, внаслідок чого він був пасивним курцем. Туалет в камері не був відокремлений від житлового приміщення камери і часто забивався, що викликало неприємний запах у камері. Крім того, не видавалися предмети першої необхідності та особистої гігієни, постільна білизна. Стверджує, що харчування в установі було погане, їжа була одноманітна, для її приготування використовувалися зіпсовані продукти, а свіжі овочі та фрукти, м'ясо не видавалися. Душ дозволялось прийняти лише раз на тиждень та протягом 15 хвилин. Він неодноразово звертався зі скаргами до керівництва, які залишалися без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 листопада

2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 листопада

2018 рокузалишено без змін.

15 березня 2019 року до Верховного Суду звернувся ОСОБА_1 із касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від

21 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від

21 лютого 2019 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити а повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що з 01 січня 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 921,00 грн.

Предметом позову у справі № 639/5295/18 є відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, заподіяної внаслідок тримання під вартою в умовах, що принижує гідність, поводження в порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади.

Таким чином ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 192 100,00 грн (1 921,00 грн х 100).

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу вимог закону, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року прийнято у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило