Єдиний унікальний номер 219/1165/16-ц Номер провадження 22-ц/804/2823/19
Єдиний унікальний номер 219/1165/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/2823/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Никифоряка Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Радченко Л.А),

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.03.2006 року у розмірі 12428,15 гривень яка складається з наступного: 5 717,36 грн заборгованість за кредитом, 4692,78грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 950,00 грн заборгованість за пенею та комісію, штрафи: 500,00 грн (фіксована частина), 568,01 грн (процентна ставка).

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства КБ „ПриватБанк" за кредитним договором б/н від 01.03.2006р. заборгованість в сумі 12428,15 грн., а саме: 5717,36 грн. - заборгованість за кредитом; 4692,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 950,00грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. та 568,01грн. - штрафи та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

24 липня 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Згідно ч.4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

На вказане заочне рішення представник відповідача ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що жодного судового документу за період з 2016 року по теперішній час відповідач з Артемівського міськрайонного суду Донецької області вона не отримувала, на жодне судове засідання не викликалась, не була обізнана щодо даної судової справи, чим було порушені її права. Наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у перегляді заочно рішення та необґрунтовано прийшов до висновку, що позивач при розгляді справи була належним чином повідомлена.

Також вказує, що з рішенням не згодна, оскільки, сума боргу не відповідає дійсності, у спірному заочному рішенні від 17.03.2016 року не вказаний період, за який стягується заборгованість, що унеможливлює ймовірного застосування відповідачем строку позовної давності, з 14.04.2014 року м. Бахмут відноситься до зони АТО, але з відповідача було стягнуто пеню та штраф. Зазначає, що жодного кредитного договору з банком не укладала, позивач не надав оригінали доказів, якими обґрунтовує свої позовні вимоги. В оскаржуваному рішенні взагалі не вказується яка картка видавалася і який строк її дії.

Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не є підставою для нарахування і стягнення з відповідача грошових коштів, оскільки ці Умови та правила відповідач не підписувала.

Наголошує на тому, що виплата щомісячних відсотків не була погоджена сторонами, а анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору.

Також в апеляційній скарзі заявлено клопотання про застосування позовної давності, оскільки з моменту укладення кредитного договору по день ухвалення рішення пройшло майже десять років.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» Захарова М.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте доказів про надсилання відзиву відповідачу не надано, тому при розгляді даної справи апеляційний суд не буде його враховувати.

ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у судове засідання не з`явилась.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила оскаржуване рішення скасувати в задоволені позову відмовити.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги, стосовно неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи міститься конверти з відміткою, що судова повістка про виклик відповідача в судове засідання була повернута до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 45,49).

Оскільки відповідач у апеляційній скарзі зазначає як довід апеляційної скарги, що справа була розглянута без його належного повідомлення, що є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Апеляційним судом встановлено, що відповідного до укладеного між сторонами договору № б/н від 01.03.2006 року, ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-15).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачка станом на 30.11.2015 року має заборгованість - 12428,15 грн., а саме: 5717,36 грн. - заборгованість за кредитом; 4692,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 950,00грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. та 568,01 грн. - штрафи.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 участі не приймала та не мала можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно апеляційної скарги та заяви яка подана в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, адвокатом Деменковою Є.С. було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.88-94,143-145).

В обґрунтування застосування позовної давності представник відповідача зазначила, що строк дії картки № НОМЕР_1 закінчився 31.01.2013 року.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Саме такий висновок про застосування норм права викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року(справа № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18).

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що картка була видана відповідачу ОСОБА_2 для користування банківськими коштами на відповідному рахунку. Картка із встановленим кредитним лімітом є інструментом розрахунків по картковому рахунку і таких карток може бути виготовлено без обмеження в кількості. Постійно знімаючи готівку та розраховуючись через термінали в магазинах та внесення коштів на погашення заборгованості позивачка погоджувалась на подальше користування коштами за відповідним рахунком поза межами трирічного строку, а тому в даному випадку неможливо застосувати строк позовної давності.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 .. ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий правовий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то зазначені обставини вказують на порушення прав банку, які підлягають захисту через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а сааме стягнення суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 5 717,36 грн.

Так, апеляційний суд приходить до висновку, що заочне рішення Артемівського міськраойнного суду Донецької області від 17 березня 2016 року підлягає скасуванню, через порушенням судом норм процесуального та матеріального права, а позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не укладала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору спростовується матеріалами, а саме анкетою-заявою від 27.01.2006 року про отримання коштів, крім того на даній заяві чітко вбачається, підпис відповідача (а.с. 9 зворотна сторона), до того ж самими сторонами не заперечується факт користування кредитними коштами.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме. позовні вимоги задоволено в сумі на 5717,36 грн., що складає 46% (5717,36 * 100) : 12428,15 від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 633,88 грн (1378 * 46%).

Також підлягає стягненню сума з позивача на користь відповідача 115,97 грн. (6710,79*100): 12428,15 що складає 53,99% незадоволених позовних (2067*53,99%) 1115,97 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2016 скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, ) суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.03.2006 року у сумі 5717 (п`ят тисяч сімсот сімнадцять )гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 633 (шістсот тридцять три) гривні 88 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 01001, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1115 (одна тисяча сто п`ятнадцять) гривень 97 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 3 грудня 2019 року.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк