РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/4441/17

Провадження № 22-ц/4815/321/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року, ухваленого в складі судді Остапчук Л.В., дата виготовлення повного тексту рішення відсутня, у справі №570/4441/17 ,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що вироком суду від 23 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, за завдання їй легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Злочинними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болю та стражданнях яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, ці негативні наслідки її здоров'я, які тривають до даного часу викликали в неї страх за своє здоров'я, привели до стресу та душевних переживань. Просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 7000 грн..

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3500,00 грн на відшкодування моральної шкоди завдану ушкодженням здоров'я.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач зазнала фізичних та моральних страждань внаслідок злочинних дій відповідача, які призвели до порушення її звичного ритму життя. Вирішуючи питання про розмір відшкодування за спричинену шкоду, суд урахував обставини завдання тілесних ушкоджень, характер та обсяг страждань і переживань позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, визначив, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 3500,00 грн буде достатньою компенсацією позивачу за завдані їй страждання.

У січні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до 7000 грн.

Скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування скарги вказує, що судами порушено статтю 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та не враховано, що дії відповідача пов'язані із скоєнням умисного злочину у результаті яких вона отримала тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення .

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд врахував те, що позивач зазнала фізичних та моральних стражданнях внаслідок злочинних дій відповідача, які призвели до порушення її звичного режиму життя, вік потерпілої особи, глибокий та тривалий стрес, який вона пережила, страждання та переживання, принцип виваженості, розумності та справедливості та визначили, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 3500 грн, буде достатньою компенсацією позивачу за завдані їй фізичні та душевні страждання.

Судом встановлено, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Вирок набрав законної сили 22.04.2016 року. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_1 спричинено легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв'язку з посяганням на її права та інтереси.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об'єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Отже, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд врахував те, що позивач зазнала фізичних та моральних стражданнях внаслідок злочинних дій відповідача, які призвели до порушення її звичного режиму життя, вік потерпілої особи, глибокий та тривалий стрес, який вона пережила, страждання та переживання, принцип виваженості, розумності та справедливості та визначили, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 3500 грн, буде достатньою компенсацією позивачу за завдані їй фізичні та душевні страждання.

Інші доводи та обставини, на які посилаються сторона в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.