Ухвала

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа №159/4123/16-ц

провадження №61-42233ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали апеляційного суду Волинської області

від 19 червня 2017 року, від 29 червня 2017 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року, позов задоволено. Розірвано шлюб між

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований 22 листопада

2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ковельського міського управління юстиції у Волинській області.

У серпні 2018 року ОСОБА_4, який не брав участі у справі, звернувся із касаційною скаргою на ухвали апеляційного суду Волинської області

від 19 червня 2017 року та від 29 червня 2017 року в указаній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2018 року заявнику відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі частини 1 статті 358 ЦПК України.

У грудні 2018 року ОСОБА_4 звернувся із касаційною скаргою на ухвали апеляційного суду Волинської області від 19 червня 2017 року,

від 29 червня 2017 року та ухвалу Волинського апеляційного суду

від 16 листопада 2018 року.

Відповідно до підпункту 14 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За положеннями статті 325 ЦПК України в редакції, яка діяла до 15 грудня

2017 року, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У клопотанні, яке містить касаційна скарга, ОСОБА_4 порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвал апеляційного суду Волинської області від 19 червня 2017 року та від 29 червня 2017 року з посиланням на те, що він не брав участі у справі, проте апеляційним судом вирішено питання, які впливають на його права на спадщину та зазначив наступне. Указав, що дізнавшись про відкриття апеляційного провадження у даній справі, 27 червня 2017 року подав до апеляційного суду заяву про факт смерті відповідача у справі - ОСОБА_6

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року наведені заявником підстави поновлення строку на касаційне оскарження ухвал апеляційного суду Волинської області від 19 червня 2017 року та від 29 червня 2017 року визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків, а саме для наведення інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та сплати судового збору.

На виконання вимог вказаної ухвали суду заявником подано про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тими ж обставинами, що і попередньо подана заява, зокрема, що заявник не брав участі у справі, лише 06 серпня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо про наявність ухвал апеляційного суду Волинської області

від 19 червня 2017 року та від 29 червня 2017 року.

Наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановленому порядку, зокрема з додержанням встановленого Цивільним процесуальним кодексом України строку. При цьому, процесуальним законом передбачено можливість поновлення пропущеного строку у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також якісну підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки інших підстав пропуску строку, аніж ті, які касаційним судом вже визнані неповажними, заявник не вказав.

З аналізу змісту норми частини третьої статті 394 ЦПК України у поєднанні з положеннями статті 390 ЦПК України вбачається, що у цих нормах законодавцем встановлено правила судової процедури щодо поновлення процесуального строку за наявності поважних причин його пропуску та процесуальну заборону й обмеження щодо такого поновлення незалежно від поважності причин у випадку подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Виключних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, визначених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, заявник не наводить та жодним доказом такі підстави не підтверджує.

У клопотанні про поновлення процесуального строку заявник не наводить особливих та непереборних обставин, що перешкодили звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою з дотриманням процесуальних строків та які б виправдовували втручання касаційного суду у принцип правової визначеності судового рішення зі спливом більш як 1 року з моменту набрання ним законної сили.

За таких обставин та відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження ОСОБА_4 в частині оскарження ухвал апеляційного суду Волинської області від 19 червня

2017 року та від 29 червня 2017 року слід відмовити.

Щодо оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 16 листопада

2018 року.

Мотивуючу наведену ухвалу, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_4 подана апеляційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції, тобто на рішення, які не підлягають апеляційному оскарженню. Апеляційним судом не може бути розглянута апеляційна скарга на судові рішення, які ухвалені цим апеляційним судом. Після проголошення судового рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати його.

Тобто дана ухвала не є такою ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Згідно частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним; воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року).

За приписами пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції в апеляційному порядку, а тому відмова у відкритті апеляційного провадження на ухвали суду апеляційної інстанції, з підстави визначеної пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України, є обґрунтованою і відповідає вимогам закону.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається неправильного застосування апеляційним судом норм процесуального права. Правильність застосування норм ЦК України є очевидною.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктами 4, 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали апеляційного суду Волинської області від 19 червня 2017 року, від 29 червня 2017 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська