ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/4236/18
Провадження № 22-ц/4820/814/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 676/4236/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року (суддя Семенюк В.В., повне судове рішення складено 27 грудня 2018 року) та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 січня 2019 року (суддя Семенюк В.В., повне судове рішення складено 11 січня 2019 року) у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування грошових коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» зазначало, що 10.04.2017 року між ТзОВ «Будцемрем» та ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №120.1303127.708, предметом якого є страхування транспортного засобу "«Toyota LC», державний номер НОМЕР_1 , строк дії договору з 13.04.2017 року по 12.05.2018 року.

16 вересня 2017 року по вул. Драгоманова,12 в м. Кам`янець-Подільському відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "«Toyota LC», державний номер НОМЕР_1 та автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Зазначена ДТП сталася з вини відповідача. ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» виплатило страхувальнику страхове відшкодування через СТО (ТОВ «ГрандМотор») в сумі 3979 грн. та з метою врегулювання спору в досудовому порядку надіслало відповідачу вимогу про відшкодування шкоди в порядку регресу на вказану суму, проте вона залишилась без задоволення.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1187, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач просив стягнути із відповідача 3979 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 січня 2019 року стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» на користь ОСОБА_1 правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» оскаржила їх в апеляційному порядку і вказує, що ці рішення постановлені з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягають до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідив та не надав їм належної оцінки, зокрема не врахував ту обставину, що за змістом статей 16, 933 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, а тому позивач правомірно звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 Апелянт вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП могла бути застрахованою, не врахував ту обставину, що за транспортним засобом відповідача числиться поліс №АК/5110813, виданий ПрАТ СТ «Іллічівське», яке з 06.12.2016 року позбавлене права укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На думку апелянта, суд безпідставно застосував до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, оскільки докази того, що відповідач був страхувальником за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на момент ДТП та сплачував відповідні страхові платежі в матеріалах справи відсутні. Також вважає, що суд в порушення вимог ст. 89 ЦПК України не надав оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх необ`єктивно та однобічно, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Крім того, суд за відсутності доказів на підтвердження кількості витраченого часу за надані послуги адвоката, обсягу виконаних робіт та встановленого розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, незаконно стягнув з позивача витрати на правову допомогу, розмір якої є неспівмірним із ціною позову. За вказаних обставин апелянт просить скасувати оскаржувані рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог та відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Зазначає, що справа розглянута судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а мотиви та доводи викладені у скарзі є безпідставними. Вказує, що представник позивача, звертаючись до суду із апеляційною скаргою вийшов за межі своїх повноважень, оскільки згідно виданої йому довіреності мав право діяти від імені довірителя виключно з питань, що пов`язані з реалізацією права регресу, однак відносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою страховою компанією на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги ТзОВ «Будцемрем» у деліктному зобов`язані. Розмір страхового відшкодування, який просить стягнути позивач не перевищує ліміту відповідальності страховика. Вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поліс №АК/5110813, виданий ПрАТ СТ «Іллічівське», яке з 06.12.2016 року ПрАТ СТ «Іллічівське» було позбавлене права укладати договори страхування є неналежним доказом страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки позивачем не враховано ту обставину, що страховий поліс був виданий ПрАТ СТ «Іллічівське» 01.10.2016 року, тобто за два місяці до припинення членства ПрАТ СТ «Іллічівське» в МТСБУ та позбавлення його права укладати угоди страхування. Крім того, відповідно до пункту 52.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Також вважає необґрунтованими твердження апелянта щодо незаконності стягнення з нього витрат на правову допомогу, оскільки такі не відповідають дійсності, спростовуються змістом Угоди про надання правової допомоги та положеннями ст.ст. 22, 59 Конституції України, які визначають право на вільний вибір захисника, яке є непорушним та включає в себе вільний вибір та погодження умов надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 16 вересня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» та ТзОВ «Будцемрем» було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 120.1303127.708, предметом договору є страхування транспортного засобу «Toyota LC», державний номер НОМЕР_1 (а.с.3).

16 вересня 2017 року по вул. Драгоманова,12 в м. Кам`янець-Подільському відбулася ДТП за участі застрахованого транспортного засобу «Toyota LC», державний номер НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ) та автомобіля «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1

Згідно з постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28.09.2017 року ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та визнано винним у даній ДТП (а.с. 11).

В результаті вказаної ДТП пошкоджено застрахований у позивача ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» автомобіль «Toyota LC», державний номер НОМЕР_1 .

17 вересня 2017 року ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» отримано заяву ТзОВ «Будцемрем» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором КАСКО №120.1303127.708 від 10.04.2017 року (а.с. 4-6).

Судом також встановлено, що щодо транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 було укладено у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземного транспортного засобу, що був діючий станом на 16.09.2017 року (страховий поліс АК/5110813, строком дії з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року) (а.с.47).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», тому обов`язок відшкодовувати шкоду в порядку суброгації покладається на страховика ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське». З огляду на вказане суд вважав заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Так відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Судом першої інстанції вірно застосовано до спірних відносин норми матеріального права, зокрема ст. 1191 ЦК України, а тому суд обґрунтовано вважав, що вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь потерпілого страхового відшкодування засновані на суброгації.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливо за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Якщо завдана шкода перевищує ліміт відповідальності страховика, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» було відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/5110813, виданого 01 жовтня 2016 року у ПрАт СТ «Іллічівське». Термін дії полісу до 30 вересня 2017 року. Вказані обставини підтверджуються інформаційною Довідкою МТСБУ від 07.11.2018 року за №9-09/34686 та довідкою за №733812 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2017 року, з вихідним номером Р-55 а/з від 07.11.2018 року (а.с. 44, 47,48).

А належних та достатніх доказів на підтвердження звернення позивача до страховика винної особи з заявою про виплату страхового відшкодування та отримання відмови від ПрАТ СТ «Іллічівське» у виплаті страхового відшкодування позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

А тому звернення позивача з позовом саме до ОСОБА_1 , як винної особи є безпідставним.

Разом з тим, судова колегія погоджується із позицією апелянта про те, що ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» має право на відшкодування збитків, спричинених сплатою страхових сум, однак за рахунок саме страховика ПрАТ СТ «Іллічівське», адже сплачена позивачем сума 3979грн. не перевищує ліміту відповідальності по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/5110813 від 01.10.2016 року.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поліс №АК/5110813, виданий ПрАТ СТ «Іллічівське», яке з 06.12.2016 року було позбавлене права укладати договори страхування є неналежним доказом страхування цивільно-правової відповідальності відповідача, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 52.4. статті 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, страховий поліс №АК/5110813 був укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «Іллічівське» 01.10.2016 року, тобто за два місяці до припинення членства ПрАТ «Іллічівське» в МТСБУ та позбавлення його права укладати угоди страхування.

Крім того, відповідно до пункту 52.5 статті 52 вказаного Закону страховик, членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Щодо доводів апеляції ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» про безпідставне стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПУ України).

З огляду на п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Встановлено, що представником відповідача надано суду витяг з Угоди про надання правової допомоги від 19.10.2018 року, що підписаний сторонами; попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які поніс та очікує понести відповідач та квитанцію про оплату правничої допомоги; під час розгляду справи заявлено клопотання про розподіл судових витрат; у строки, що визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України направлено на адресу суду Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18.12.2018 року із зазначенням найменування наданих та отриманих послуг і їх вартість (а.с. 31-35, 54-55, 61-63).

А тому у суду були законні підстави для стягнення із ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Посилання в апеляційній сказі на те, що витяг з Угоди про надання правової допомоги від 19.10.2018 року, який укладений між адвокатом Рязановим Л.Г. та ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України та не може бути підставою для стягнення із позивача судових витрат; опису робіт, що виконані адвокатом суду не надано та загалом зазначена цивільна справа є простою і стандартною, а розмір витрат відповідача неспівмірні із ціною позову є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої особи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності витрат.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, фактично зводяться до переоцінки доказів і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвели до невірного вирішення справи.

Встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» представник відповідача адвокат Рязанов Л.Г. просив витрати відповідача на правничу допомогу, понесені останнім у апеляційній інстанції в сумі 2500 грн. стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування».

Як вбачається із матеріалів справи, професійну правничу допомогу відповідачу в суді апеляційної інстанції надавав адвокат Рязанов Л.Г. на підставі Угоди про надання правничої допомоги №19 від 19 жовтня 2018 року та Додаткової Угоди про надання правової допомоги від 25.03.2019 року, за п. 2 якої за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 2500 грн., на підтвердження сплати яких відповідач надав акт виконаних робіт (наданих послуг) від 29.03.2019 року та оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру №59 від 29 березня 2019 року на суму 2500 грн. (призначення платежу: додаткова угода від 25.03.2019 року та акт виконаних робіт від 29.03.2019 року по справі №674/4236/18) (а.с. 96-100).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що апеляційна скарга ПрАТ «Страхова компанія «Альфа-Страхування» до задоволення не підлягає, ОСОБА_1 було надано адвокатом Рязановим Л.Г. правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи, а саме: консультація та роз`яснення прав, підготовка і правовий супровід процесуальних документів в справі 3676/4236/18; обсяг та вартість наданої правничої допомоги підтверджена Угодою про надання правової допомоги від 19.10.2018 року, ОСОБА_3 про надання правової допомоги від 25.03.2019 року, квитанцією №59 від 29.03.2019 року та Актом виконаних робіт (наданих послуг) (а.с. 96-100), тому колегія суддів вважає, що клопотання про відшкодування на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2018 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 січня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (ідентифікаційний код 30968986, місцезнаходження: проспект Возз`єднання, 19, м. Київ, 02160) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк