Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9272/18 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 48 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/9272/18 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Житомира в особі Житомирської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 червня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Житомирської міської ради. Просила встановити факт проживання з 2010 року ОСОБА_3 та її однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1989 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 . У квартирі АДРЕСА_6 цього ж будинку проживав ОСОБА_3 . Із 2010 року вони почали проживати у її квартирі спільно однією сім`єю як чоловік і дружина, але без реєстрації шлюбу. Отже, проживали разом та вели спільне господарство. У зв`язку із тим, що ОСОБА_3 проживав у її квартирі, то у своїй квартирі він призупинив електропостачання та водопостачання. ОСОБА_3 був інвалідом першої групи та не мав обох кінцівок. Вона постійно про нього піклувалася: готувала їжу, доглядала, купувала продукти і ліки. ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово від інфаркту міокарда ОСОБА_3 помер. Встановлення факту необхідно для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця та складається з квартири АДРЕСА_6 за вищевказаною адресою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що не заперечує факту перебування ОСОБА_3 на обліку в Житомирському міському територіальному центрі соціального обслуговування, але це було їх спільним рішенням через відсутність достатніх коштів у сім`ї. При цьому суд взяв до уваги лише перебування спадкодавця на соціальному обслуговуванні та покази свідків відповідача, а тому, на її думку, дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_3 проживав один та отримував різні види допомог на дому. При цьому суд відкинув показання її свідків, які говорили про те, що квартира АДРЕСА_6 непридатна для проживання та є аварійною. На підтвердження технічного стану квартири спадкодавця посилається на висновок експерта, долучений до апеляційної скарги, який не був наданий суду першої інстанції як доказ через зайнятість експерта та неможливість його виходу на місце. Отже, через аварійний стан квартири покійний не міг у ній проживати та отримувати послуги соціальної служби за місцем проживання, бо квартира для цього була непридатна. Окрім того, суд також не взяв до уваги письмові докази: накладні про придбання гіпсокартону для утеплення стін у квартирі АДРЕСА_1 , утеплювача, встановлення пластикових вікон, придбання біотуалету тощо, що у сукупності із показаннями її свідків доводить сумісне її проживання та ведення разом із спадкодавцем спільного господарства. Щодо мотивації в частині повідомлення працівниками соціальної служби правоохоронних органів про смерть ОСОБА_3 та поховання спадкодавця за рахунок соціальної служби, то у зв`язку із запаленням легенів перебувала на той час на лікуванні у пульмонологічному відділенні обласної лікарні.

У відзиві на апеляційну скаргу Житомирська міська рада просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема наголошує на тому, що з 1989 року та до моменту смерті ОСОБА_3 залишався підопічним Житомирського міського територіального центру соціального обслуговування (надалі - Терцентр) та упродовж останніх десяти років він щоденно відвідував даний заклад та багато часу проводив у Терцентрі (отримував щоденне гаряче харчування та інші соціально-побутові послуги), як одинока людина, що потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду. Тіло спадкодавця на подвір`ї його квартири будинку виявили саме працівники Терценту, а позивач у цей час перебувала біля своєї кватири та залишилася стояти осторонь, навіть не підійшовши до померлого. Похованням ОСОБА_3 займалися також працівники Терцентру.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до актового запису №2746, складеного 23 листопада 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Житомирській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років внаслідок рецидивуючого інфаркту міокарда (а.с.89,200 т.1). Заявила про смерть ОСОБА_4 .

Із довідки КП ВЖРЕП -11 від 10 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований в АДРЕСА_6 (а.с.148 т.1). Склад сім`ї - один.

Із копії матеріалів спадкової справи №9/2018 слідує, що ОСОБА_1 , особисто прибувши до приватного нотаріуса, 04 травня 2018 року подала належним чином оформлену заяву про прийняття спадщини (а.с.93 т.1).

Листом від 04 травня 2018 рок №101/02-14 приватним нотаріусом ОСОБА_1 роз`яснено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом вона не надала підтвердження (родинних) шлюбних відносин між нею та померлим ОСОБА_3 (а.с.98 т.1).

Відповідно до змісту частини другої ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Так, право на спадкування за законом у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України).

Орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» йдеться про те, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не міг проживати у своїй квартирі АДРЕСА_6 та отримувати за місцем проживання послуги Територіального центру соціального обслуговування, оскільки дана квартира знаходиться у аварійному стані та з 2010 року ОСОБА_3 начебто проживав у квартирі АДРЕСА_1 цього будинку (квартира матері позивача) не спростовують висновків суду першої інстанції. Так, матеріали технічного обстеження кватири АДРЕСА_6, які приєднані до апеляційної скарги та які не були надані до суду першої інстанції, не містять інформації про те, коли позивач звернулася з листом-замовленням до Житомирської філії Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» і коли був укладений договір №146-2019. Посилання в апеляційній скарзі на зайнятість експерта та неможливість його виходу на місце не підтверджено жодними доказами. Згідно з частиною третьою ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції обмежений у праві приймати докази, які не були подані до суду першої інстанції та міг би прийняти загальний висновок експерта лише у винятковому випадку. Проте, доказів, які б доводили об`єктивні причини неможливості подання до суду першої інстанції технічного обстеження, не надано, а відтак обставин не доведено. Доводи апеляційної скарги щодо цього ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим. Окрім того, технічне обстеження об`єкта проведено у липні 2019 році, а ОСОБА_3 помер у 2017 році, тобто сплинув значний період часу з моменту смерті спадкодавця та з цього часу ніхто у житлі спадкодавця не проживав та за ним не доглядав. Також суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення. Отже, обставини непридатності кватири АДРЕСА_6 для нормальної експлуатації, відсутність світла та води у ньому не виключають проживання спадкодавця у таких умовах. Окрім того, у встановленому законом порядку дана квартира за життя спадкодавця аварійною не визнавалася.

Доводи апеляційної скарги відносно показань свідків ґрунтуються на їх переоцінці. Свідки були допитані судом першої інстанції та цим судом їм надана оцінка в сукупності з іншими доказами, наданими сторонами на засадах змагальності. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не може вдаватися до переоцінки доказів у справі.

Докази щодо придбання гіпсокартону для утеплення стін та встановлення пластикових вікон у квартирі АДРЕСА_1 свідчать про те, що такі поліпшення були проведені не у квартирі АДРЕСА_6 , а тому наявність квитанцій на придбання відповідних речей у позивача лише підтверджує висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не доведено ведення з ОСОБА_3 спільного господарства (а.с.56-59 т.1).

Натомість матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_3 , який проживав у кватирі АДРЕСА_6 , мав інвалідність 1 групи, з 1989 року був підопічним Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та отримував пенсію (а.с.139-203 т.1). Упродовж останніх десяти років ОСОБА_3 щоденно відвідував Терцентр та безкоштовно отримував різного виду соціально-побутові послуги, у тому числі щоденне гаряче харчування, та лише на ніч повертався додому.

ОСОБА_3 не з`явився на безкоштовний обід 20 листопада 2017 року. Соціальний працівник, щоб з`ясувати причину неявки, поїхав за місцем проживання ОСОБА_3 На подвір`ї біля будинку він виявив тіло підопічного та викликав поліцію (а.с.215-218 т.1). Позивач у цей час знаходилася біля своєї квартири, спостерігала за подіями, але не підійшла. Похованням ОСОБА_3 також займалися працівники Територіального центру.

Окрім того, позивач знаходилася на лікуванні у пульмонологічному відділенні КУ «Обласна клінічна лікарня ім.О.Ф.Гербачевського» з 27 листопада по 04 грудня 2017 року, тобто через тиждень після смерті ОСОБА_3 , а тому хвороба позивача також не може виправдати поведінку позивача, яка стверджує, що спадкодавець був її цивільним чоловіком.

Твердження позивача у апеляційній скарзі про спільне рішення отримувати ОСОБА_3 харчування у Терцентрі у зайвий раз доводить висновки суду першої інстанції про недоведеність ведення позивачем із спадкодавцем спільного бюджету.

Отже належними та допустимими доказами не доведено, що позивач спільно проживала із спадкодавцем, була пов`язана із ним спільним побутом та мала взаємні права та обов`язки, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому в силу ст.375 ЦПК України рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 червня 2019 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) в дохід держави 1 057 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.