Провадження № 2/344/3361/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі с/з: Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач»), третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника.

Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являється бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Біологічна мати дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 являється донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 народила дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 19.04.2018 року. ( а.с.8)

З матеріалів позовної заяви вбачається, що Відповідач народила дитину не перебуваючи у шлюбі, жоден з чоловіків не визнав своє батьківство у встановленому законом порядку, протягом останніх років Позивач займається вихованнням дитини, своєї онуки ОСОБА_2 , яка проживала з бабусею у її сім`ї до 18.03.2019 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_2 .

07.11.2018 року складено акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї Відповідача ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Обстеження проводилось у зв`язку із метою виконання матір`ю покладених на неї зобов`язань.

18.03.2019 року Відповідач забрала дитину з постійного місця проживання бабусі, ОСОБА_1 , до квартири, в якій Відповідач проживала з своїм співмешканцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , запевнивши Позивача, що зміниться і буде доглядати за дочкою, однак вже наступного дня ОСОБА_3 почала вживати алкогольні напої з своїм співмешканцем, дитина булла залишена без догляду. Позивач зазначає, що її онука, ОСОБА_2 самостійно вийшла з квартири по АДРЕСА_2 і пішла до квартири по АДРЕСА_1 , на що мама дитини, ОСОБА_3 не звернула жодної уваги. На АДРЕСА_1, дитину, ОСОБА_2 забрав наряд ювенальної поліції, який помітив без нагляду маленьку дитину. У зв`язку із чим, ОСОБА_2 з 19.03.2019 року по даний час перебуває в Івано-Франківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, що підтверджує Довідка №675/170 від 15.05.2019 року. Позивач в заяві зазначає, що її онука, ОСОБА_2 перебуває в Івано-Франківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей через невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків.

Відповідач не цікавиться життям і здоров`ям дитини, не спілкується з нею, не відвідує дитину в Івано-Франківському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, продовжує зловживати алкогольними напоями, проживає у свого співмешканця по АДРЕСА_2 , ніде не працює, їй перестали виплачувати кошти як одинокій матері, через те, що дитину від неї відібрали.

Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернулась до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України).

Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17 жовтня 2019 року № 1237 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 141, 180 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача.

В ході розгляду справи Судом встановлено, що Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо спілкування та виховання дитини.

У висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав від 17.10.2019 року №1237 зазначено, що ОСОБА_2 , 2014 року народження перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах (наказ №081 від 17.05.2019 року). Дівчинка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у даному приміщенні зареєстровані: ОСОБА_3 , 1989 р.н. та ОСОБА_7 , 1965 р.н.

Позивач працює в обласній станції переливання крові на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) відділу заготівлі крові та її компонентів з 17.10.1986 р. по даний час. Під час індивідуальних консультацій, малолітня дитина ОСОБА_2 неодноразово наголошувала на тому, що хоче жити з бабусею, пояснювала своє бажання тим, що мама любить випивати і часто залишає її саму вдома, хоча агресивних дій щодо неї не вчиняла, сімейна ситуація сприймається ОСОБА_2 як неблагополучна, дитина емоційно не готова повернутися в сім`ю, відсутнє чітке бажання бути разом з мамою. Працівниками служби у справах дітей, у телефонному режимі неодноразово було запрошено ОСОБА_3 для надання пояснень у справі, однак вона не приходила, 02.10.2019 року комісійно було відвідано Відповідача за відомим місцем проживання по АДРЕСА_2 . У письмових поясненнях ОСОБА_3 зазначила, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_2 , повідомила, що буде виховувати дитину і піде на роботу. Згідно з інформацією ІФОЦСПРД від 03.10.2019 року, ОСОБА_2 перебуває в центрі з 19.03.2019 року, за час перебування мати ОСОБА_3 відвідувала дитину всього один раз 20.03.2019 року, до центру не телефонує і не цікавиться дитиною. На підставі викладеного 17.10.2019 року було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дтини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд, враховуючи конкретний зміст висновку органу опіки та піклування (Витяг з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12 вересня 2019 року № 1044 «Про розгляд питань органу опіки та піклування»), вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню.

Вимоги щодо встановлення над дитиною опіки та призначення опікуном є передчасними та на даному етапі позбавлені правових підстав для задоволення, оскільки чинним законодавством врегульовано порядок встановлення опіки над дитиною, позбавленою батьківського піклування, який підлягає дотриманню. Відтак, в цій частині позовних вимог на даному етапі слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав,- задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Домбровська Г.В.

Повний текст рішення складено і підписано 25.11.2019 року.