ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/7724/18

Номер провадження 22-ц/816/1695/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності:

заявника ОСОБА_1,

представника зацікавленої особи Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» - Азімова Рафаела Керім-огли,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 16 січня 2019 року у складі судді Чернобая О.І., ухваленого в м. Суми

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Комунальне підприємство «Спецкомбінат» про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Заявниця звернулась до місцевого суду з вказаною заявою і просила встановити факт, що три могили, на яких не встановлені надгробні памятники та таблички з прізвищем, імям та по-батькові похованих, на центральному кладовищі м. Суми по вул. ХХ років Перемоги, які розташовані поряд з могилами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є похованнями ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та встановити факт, що поховання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є місцем родинного поховання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що тим, що на Сумському центральному кладовищі знаходяться могили її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Нижче цих поховань, тобто на схід від них, розташовані чотири могили кінця 19-го століття, що належать членам родини ОСОБА_7, які є її родичами. На могилах ОСОБА_7 за тих давніх часів були встановлені пам'ятники з позначенням прізвищ, імен, років життя. Але один з пам'ятників був зруйнований, від нього лишився тільки постамент. Без дозволу КП «Спецкомбінат» вона не має можливості встановити дошку з імям небіжчика доки не буде офіційно встановлено, що ця могила є його похованням. Вона звернулась до Державного архіву Сумської області (ДАСО), де зберігається «Акт інвентаризації безгосподарних пам'ятників, хрестів та огорож». У цьому акті вказані три намогильні споруди, дві з яких існують до сих пір. Перша «памятник ОСОБА_10 ОСОБА_7 та його сину ОСОБА_11», друга «памятник ОСОБА_12», третя «Памятник ОСОБА_4». Всі три намогильні споруди вказані в акті, перелічені саме в такому порядку. Вигляд постаменту, його матеріал, стиль більш характерний для намогильних споруд, які встановлювались до 1917 року. На місці родинних поховань ОСОБА_4 ОСОБА_3 немає іншої могили із залишками памятника, яка давала би підставу вважати, що вона внесена до «Акту інвентаризації 1952р.» як поховання ОСОБА_4. Серед їхніх родинних поховань є ще дві могили, які вважаться невпізнаними, ці могили розташовані по інший бік від поховань ОСОБА_3. Вони розташовані поряд одна з іншою, бо це поховання подружжя. Оскільки родина ОСОБА_4 мала на центральному міському кладовищі родинну огорожу, про що свідчили раніше зроблені поховання, німецька окупаційна влада м. Суми дозволила поховати ОСОБА_13 який помер 22.09.1942 році поряд з батьком та іншими родичами, як вимагає звичай. Його дружина ОСОБА_6 була похована поряд з його могилою в 1962 році. Заявниця вказує, що згідно з рішенням Сумського міськвиконкому № 417 від 17.07.1980 р. кладовище по вул. ХХ років Перемоги було визнано частково закритим, а тому з 01.08.1980 р. дозволялось робити поховання тільки в родинних огорожах. Її батьки померли в 1982 році, у своїй заяві директору КП «Спецкомбінат» щодо отримання дозволу на поховання батька на тому місці, де він похований, вона посилалась на свідоцтво про смерть ОСОБА_6 та на її невпізнану могилу, але дозвіл на поховання батька був наданий легально без жодних перешкод.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 16 січня 2019 року заява ОСОБА_1 була задоволена в повному обсязі.

Встановлено факт, що в могилі, схематично зображеної на схемі знизу зліва від поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, похований - ОСОБА_5; у могилі, схематично зображеної на схемі знизу справа від поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, похована ОСОБА_6, а у могилі, схематично зображеної на схемі вище справа від поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, похований ОСОБА_4.

Встановлено факт, що поховання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є місцем родинного поховання.

Зацікавлена особа з вказаним рішенням не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі аплянт просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні заяви, посилаючись при цьому на незаконність і необґрунтованість судового рішення, неповне зясування обставин у справі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновки місцевого суду суперечать нормам Закону України «Про поховання та похоронну справу» та п.2.8 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.2003 року № 193 відповідно до якого максимальний розмір земельної ділянки, яку можна відвести замовникові для проведення родинного поховання складає 6,6 кв.м. і поховання проводиться в один ряд з дотриманням встановлених розмірів. Відстань між рядами повинна бути 1 метр, між ділянками поховань 0,5 м., а як вбачається зі схеми розташування цих могил, вони знаходяться у три ряди і між цими рядами повинен бути прохід, а тому встановлення огорожі навколо цих поховань суперечить діючим Закону та Наказу.

Також вважає, що заявник приховала від суду існування іншого рішення суду в якому вирішувались аналогічні питання і яким в задоволенні вимог позивача було відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу заявниця ОСОБА_1 зазначила, що вона просила про ухвалення рішення і встановлення двох юридичних фактів і проти задоволення першої її вимоги представник зацікавленої особи в суді першої інстанції не заперечував. Вважає, що вона належним чином довела факт родинних відносин між сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 а отже і ту обставину, що поховання членів цих родин є родинним похованням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта про скасування оскаржуваного рішення, пояснення заявника ОСОБА_1 про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення даних фактів надасть заявниці можливість звернутись до КП «Спеціалізований комбінат» за отриманням дозволу на встановлення огорожі та в подальшому вона зможе претендувати на поховання разом зі своїми родичами.

Проте, погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви не можна, так як суд дійшов його неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2006 р. встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_16, а також встановлено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є рідним дідом та бабою, ОСОБА_5 є дідом, а ОСОБА_17 є рідною тіткою ОСОБА_1 (а.с. 23).

Крім того, вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками заявниці.

В 2008 році ОСОБА_1 зверталась з позовом до КП «Спеціалізований комбінат» і просила визнати, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 поховані на Сумському міському цвинтарі на місці родинних поховань Косікових-Попових та зобовязати КП «Спецкомбінат» надати їй свідоцтва про їх поховання встановленого зразка і надати дозвіл на встановлення памятників і іменних табличок. Також просила визнати, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поховані на місці родинних поховань і зобовязати відповідача видати їй відповідні свідоцтва. Крім цього, позивачка просила визнати її користувачем місць поховань ОСОБА_6 та ОСОБА_3, а також власником огорожі родинного поховання, визнати її власником надмогильних споруд ОСОБА_4 та його сина ОСОБА_11, доньки ОСОБА_14 та ОСОБА_3. Також ставила питання про покладення обовязку на відповідача надати їй бронь на поховання її у місці родинних поховань. Також вважала, що оскільки внаслідок бездіяльності відповідача невідомими особами у 1980-х роках була пошкоджена старовинна огорожа родинних поховань її близьких, а тому просила стягнути з відповідача на її користь заподіяну майнову шкоду у сумі 2940 грн. 00 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24.12.2008 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано її користувачем місць поховань її батьків ОСОБА_2, який помер 19.01.1982 р. та ОСОБА_3, яка померла 12.04.1982 р. та зобовязано КП «Спецкомбінат» видати ОСОБА_1 відповідні свідоцтва. В задоволенні інших вимог відмовлено за їх безпідставністю (а.с. 73-74).

Також зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 поховані поблизу могил ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_12 та трьома могилами, на яких не встановлені надгробні памятники та таблички з прізвищем, імям та по батькові похованих (а.с. 73-74).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2009 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на дане рішення місцевого суду було залишено без задоволення, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишено без змін (а.с. 144).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобовязання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації.

За бажанням одного з родичів, визначених у частині п'ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення

померлого або особі, яка взяла на себе зобов'язання поховати

померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця

родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а

в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної,

міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого

затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує

формування державної політики у сфері житлово-комунального

господарства.

Це свідоцтво дає право його пред'явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов'язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

В судовому засіданні апеляційного суду представник зацікавленої особи категорично заперечив ту обставину, що вищезазначені могили є родинним похованням в розумінні ст.25 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Також він зазначив, що заявниця звертаючись з такими вимогами до суду фактично намагається визнати себе користувачем родинного поховання, що суперечить нормі вищезазначеного закону.

За таких обставин, коли між ОСОБА_1 та КП «Спецкомбінат» існує спір про право заявниці на користування місцями поховань родини ОСОБА_12, який підлягає вирішенню в позовному провадженні, заява ОСОБА_18 про встановлення фактів що мають юридичне значення підлягає залишенню без розгляду.

За ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Отже, рішення суду на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню з залишенням ОСОБА_1 про встановлення фактів що мають юридичне значення без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 315; 374 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 16 січня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат» про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення .

Повне судове рішення складене 27 березня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

ОСОБА_19