Постанова

Іменем України

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 753/18261/16-ц

провадження № 61-42020св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_6,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

треті особи: обслуговуючий кооператив «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3», Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року, у складі судді Вовка Є. І., та постанову апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2018 року, у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Панченко М. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві про знесення самочинного будівництва.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 є членом Садово-дачного кооперативу «Орхідея-3» (далі - СДК «Орхідея-3») та у його власності перебуває будинок АДРЕСА_1 площею 20 кв. м.

20 лютого 2009 року позивач звернувся до Київської міської ради про передачу йому у приватну власність закріплену за ним земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва. Станом на момент подання позову вказана заява перебуває на розгляді у Київській міській раді.

ОСОБА_4 вказує, що у період побудови даного будинку (ще до 1991 року), були чинними нормативно-правові акти, які не вимагали від особи звертатись до відповідних органів місцевого самоврядування задля оформлення права власності, яке, натомість, виникало у зв'язку із самим фактом будівництва будинку. При цьому, існування у нього права власності на такий будинок підтверджує наданою СДК «Орхідея-3» довідкою від 14 грудня 2007 року.

ОСОБА_6 здійснюється самочинне будівництво на земельній ділянці, законним землекористувачем якої, згідно доводів позовної заяви, є ОСОБА_4 Посилаючись на порушення діями відповідача його права на мирне володіння майном, ОСОБА_4 звернувся з до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням його уточнення, просив зобов'язати ОСОБА_6 знести самочинно побудований ним будинок, а також відшкодувати завдану ОСОБА_4 моральну шкоду, розмір якої ним оцінено у 20 000 грн.

У січні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_6 із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 є членом СДК «Орхідея-3» та повноправним власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується членською книжкою та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно України. При цьому, з 2016 року ОСОБА_4 не є членом СДК «Орхідея-3», однак неодноразово здійснював спроби незаконно заволодіти земельною ділянкою ОСОБА_6, за фактом якого триває досудове розслідування. Наведеним ОСОБА_6 обґрунтовував наявність підстав для задоволення його зустрічних позовних вимог та заборони ОСОБА_4 здійснювати будь-які дії щодо доступу та/або будівництва будь-яких об'єктів нерухомого майна на належній ОСОБА_6 земельній ділянці.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю ОСОБА_4 належності йому на праві власності, користування та розпорядження спірної земельної ділянки, яка, відповідно до даних міського земельного кадастру, не обліковується, її зовнішні межі та користувач не встановлені.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2018 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована обґрунтованістю зробленого місцевим судом висновку стосовно відсутності доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 є користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 та є членом кооперативу. Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків місцевого суду, апеляційна скарга не містить, та в ході апеляційного розгляду ОСОБА_4 також не навів таких обставин.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована безпідставним відхиленням судами попередніх інстанцій доводів позовної заяви та апеляційної скарги, а також залишення поза увагою та ненаданням оцінки поданим ОСОБА_4 доказам на підтвердження його членства у СДК «Орхідея-3», існування в нього права власності на будинок АДРЕСА_1, збудованого ще до 1990 року, а також того, що він є землекористувачем земельної ділянки, на якій вказаний будинок розташований.

Заявник також вказує на необґрунтованість відмови місцевим судом у задоволенні його клопотання про забезпечення доказів, що, в свою чергу, призвело до неповного з'ясування судом усіх обставин справи за відсутності доказів, які мають істотне значення для вирішення справи.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим.

Таким чином, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

З наведеного слідує, що умовою реєстрації права власності на будинок, будівництво якого було закінчено до 05 серпня 1992 року, є належність на відповідній правовій підставі земельної ділянки, на якій збудовано такий житловий будинок, особі, яка здійснила дане будівництво.

Зі змісту заявлених до суду позовних вимог ОСОБА_4 вбачається посилання на порушення ОСОБА_6 його права на мирне володіння майном, а саме - земельною ділянкою по АДРЕСА_1 При цьому, наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 пояснював існуванням в нього права власності на житловий будинок, яке виникло в нього у зв'язку із самим фактом його будівництва на такій земельній ділянці до 1991 року на підставі положень нормативно-правових актів, чинних на момент будівництва.

Водночас, на підставі досліджених судами листів Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 травня 2017 року та від 28 лютого 2017 року (том I, а. с. 139-142) встановлено, що Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання земельних ділянок) в користування (власність) СДК «Орхідея-3»; земельна ділянка по АДРЕСА_1 відповідно до даних міського земельного кадастру не обліковується, зовнішні межі та користувач земельної ділянки не встановлені.

Крім того, із довідки СДК «Орхідея-3» (том II, а. с. 20) апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 не є членом кооперативу та земельна ділянка в користування йому не видавалась.

Згідно положень статей 16, 376, 386, 391 ЦК України, вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

З огляду на викладене, за умови недоведеності особою права власності чи користування земельною ділянкою, відсутні підстави для захисту такого права в судовому порядку.

Встановивши, що ОСОБА_4 не надано доказів його членства у СДК «Орхідея-3», а також перебування у його користуванні на відповідній правовій підставі земельної ділянки по АДРЕСА_1, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки захисту в судовому порядку з підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, підлягає лише законне порушене право.

Доводи касаційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його заяви про забезпечення доказів, шляхом витребування інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1, є необґрунтованими, оскільки не свідчать про помилковість вищевказаних висновків судів попередніх інстанцій по суті заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 09 липня

2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська