Справа № 364/248/19
Провадження № 2-о/364/6/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л.А.,

при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,

за участю:

учасники справи - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за заявою ОСОБА_1,

заінтересована особа Сквирське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Сквирське ОУ ПФУ Київської області),

про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 01.03.2019 р. надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій Заявник просить суд встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме: атестата № НОМЕР_1 Міського професійно-технічного училища № 32 м. Сквира Київської області від 20.07.1973 р., виданого ОСОБА_1, з метою отримання пенсії з урахуванням стажу.

На обґрунтування заявленої вимоги Заявник зазначив, що він у період з 01.09.1972 р. по 20.07.1973 р. проходив навчання у Міському професійно-технічному училищі № 32 м. Сквира Київської області, про що 20.07.1973 р. отримав атестат № НОМЕР_1 за спеціальністю каменяра. Однак в цьому Атестаті його по-батькові вказано як «ОСОБА_2», хоча за паспортом він «ОСОБА_1». Після закінчення названого училища на підставі цього ж атестата він був прийнятий на роботу до Пмк-19 третя «Білоцерківсільбуд», у зв'язку з цим 25.07.1973 р. йому була оформлена трудова книжка за професією каменяр, в якій у розділі «відомості про роботу» зроблено запис про те, що у період з 01.09.1972 р. по 20.07.1973 р. він проходив навчання у Міському професійно-технічному училищі № 32, атестат № НОМЕР_1. Водночас у трудовій книжці вже вірно вказано його по-батькові «ОСОБА_1». На тепер у зв'язку з виходом на пенсію він звернувся до Сквирського ОУ ПФУ Київської області, де йому було повідомлено про неможливість зарахування до стажу період навчання у названому училищі через розбіжність в написанні по-батькові. Неврахування періоду навчання значно погіршить його пенсійне забезпечення, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 05.03.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд справи на 26.03.2019 р.

Заявник у судове засідання 26.03.2019 р. не з'явився, про дату, час і місце розгляду повідомлений, до суду 26.03.2019 р. подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання (а.с. 15).

Представник заінтересованої особи у судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, до суду 19.03.2019 р. засобами електронної пошти подано заяву з проханням проводити розгляд справи без їх представника, заперечень проти заяви ОСОБА_1 не мають (а.с. 13-14).

За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України); у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.

Судом встановлено, що згідно з доданою до заяви копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2, виданого 14.01.2000 р. Володарським РВ ГУМВС України в Київській обл., Заявник є «ОСОБА_1», дата народження - «ІНФОРМАЦІЯ_1 року», місце народження «село В. Вільшанка Васильківського району Київської області» (а.с. 4).

20.07.1973 р. Заявникові видано атестат за № НОМЕР_1, але на ім'я ОСОБА_2 (замість вірного «ОСОБА_1») про закінчення Міського професійно-технічного училища № 32 м. Сквира Київської області за спеціальністю муляра (а.с. 5).

Після закінчення зазначеного навчання Заявник був прийнятий на роботу до Пмк-19 третя «Білоцерківсільбуд», зарахований на роботу 25.07.1973 р. У цей же день - 25.07.1973 р. йому була оформлена трудова книжка за професією каменяр. При цьому в цій трудовій книжці перед записом про прийняття на зазначену роботу міститься запис про те, що ОСОБА_1 у період з 01.09.1972 р. до 20.07.1973 р. проходив навчання у Сквирському ПТУ № 32, про що отримав атестат № НОМЕР_1. Сама ж трудова книжка виписана із зазначенням вірного по-батькові Заявника - «ОСОБА_1». Наведене підтверджено копією відповідних аркушів цієї трудової книжки Заявника (а.с. 6).

З огляду на наведене і встановлені обставини суд вважає, що Заявник надав достатньо доказів на підтвердження того, що саме йому належить спірний атестат № НОМЕР_1, відтак існує невідповідність по-батькові Заявника за паспортом громадянина України та за даними про особу власника згаданого атестата.

Встановлення даного факту має для Заявника юридичне значення, оскільки необхідне для призначення пенсії, оскільки органами Пенсійного фонду України через наведені вище розбіжності в написанні по-батькові у згаданому атестаті повідомлено, що зарахування до стажу періоду його навчання у Міському професійно-технічному училищі № 32 м. Сквира Київської області у період з 01.09.1972 р. по 20.07.1973 р. неможливо, що, як наслідок, вплине на розмір його пенсійного забезпечення.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає наявними підстави для встановлення юридичного факту - факту належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, атестату № НОМЕР_1 Міського професійно-технічного училища № 32 м. Сквира Київської області від 20.07.1973 р., виданого на ім'я ОСОБА_2.

За визначенням частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заява фізичної особи про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (частина перша статті 316 ЦПК України).

Керуючись статями 2-5, 13, 76, 89, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 294, 315, 319, 351, 352, 354, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Сквирське ОУ ПФУ Київської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт - факт належності правовстановлюючого документа, а саме: факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, атестата № НОМЕР_1 Міського професійно-технічного училища № 32 м. Сквира Київської області від 20.07.1973 р., виданого на ім'я ОСОБА_2.

Копії рішення суду направити учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; в разі подання такої скарги - рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Макаренко