Єдиний унікальний номер судової справи: 486/565/18
Провадження № 22-ц/812/580/19
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

21 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю:

-позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

-відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Далматовою Г.А., в приміщені цього ж суду того ж дня о 12 год. 53 хв., повний текст якого складено 18 січня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

встановила:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що між нею та відповідачем 05 липня 2002 року був укладений шлюб, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В період шлюбу вони придбали речі побутового вжитку та побутову техніку: зволожувач повітря фірми Берг вартістю 520 грн., грошова оцінка позивача 700 грн.; тренажер вартістю 855 грн., грошова оцінка позивача 1500 грн.; двокамерний холодильник Снайге вартістю 4850 грн., грошова оцінка позивача 7000 грн.; кондиціонер Фуджі вартістю 2950 грн., грошова оцінка позивача 5000 грн.; металошукач Фішер вартістю 2000 грн., грошова оцінка позивача 4000 грн.; шафа купе 1700*600*2400 вартістю 3808 грн., грошова оцінка позивача 6500 грн.; стілець поворотний вартістю 2082 грн., грошова оцінка позивача 2500 грн.; дитяча навісна полка Твінс вартістю 338 грн., грошова оцінка позивача 600 грн.; шафа-купе 1200*450*2400 вартістю 3994 грн., грошова оцінка позивача 6000 грн.; шафа-купе 1300*600*2400 вартістю 3059 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; пральна машина Бош 20062 вартістю 3711,20 грн., грошова оцінка позивача 6000 грн.; персональний комп'ютер вартістю 4069,70 грн., грошова оцінка позивача 6500 грн.; персональний комп'ютер вартістю 4328,40 грн., грошова оцінка позивача 6500 грн.; варочна поверхня вартістю 2600 грн., грошова оцінка позивача 5000 грн.; духова шафа кухонна вартістю 3100 грн., грошова оцінка позивача 5000 грн.; посудомийка Делфа вартістю 1171,90 грн., грошова оцінка позивача 3500 грн.; акустична система та веб-камера загальною вартістю 350 грн., грошова оцінка позивача 500 грн.; вікно-склопакет 3393*1430 вартістю 5710 грн.,

-2-

грошова оцінка позивача 8500 грн.; жалюзі на склопакет 1290*749 вартістю 1895 грн., грошова оцінка позивача 2800 грн.; вікно-склопакет 1565*2230 вартістю 3815 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; вікно-склопакет 1290*1450 вартістю 3300,10 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; вікно-склопакет 2040*1450 вартістю 3595,13 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; вікно-склопакет 1450*2040 вартістю 2277,85 грн., грошова оцінка позивача 5500 грн.; роутер ТП Лінк вартістю 550 грн., грошова оцінка позивача 400 грн.; телевізор ЛЖ вартістю 6900 грн., грошова оцінка позивача 13000 грн. Загальна вартість нажитого майна за оцінкою позивача складає 120 000 грн.

Посилаючись на те, що згоди щодо добровільного поділу спільного майна з відповідачем не досягли, позивач просила задовольнити позов, виділивши їй в порядку поділу: двокамерний холодильник Снайге вартістю 7000 грн.; кондиціонер Фуджі вартістю 5000 грн.; металошукач Фішер вартістю 4000 грн.; стілець поворотний вартістю 2500 грн.; дитячу навісну полку Твінс вартістю 600 грн.; пральну машину Бош 20062 вартістю 6000 грн.; персональний комп'ютер вартістю 6500 грн.; варочну поверхню вартістю 5000 грн.; духову шафу кухонну вартістю 5000 грн.; посудомийку Делфа вартістю 3500 грн.; акустичну систему та веб-камеру вартістю 500 грн.; роутер ТП Лінк вартістю 400 грн.; телевізор ЛЖ вартістю 13 000 грн., всього на 60 000 грн., інше майно на загальну суму також 60 000 грн. залишити відповідачу.

Уточнивши позовні вимоги, та посилаючись на те, що в натурі майно відсутнє на час розгляду справи, оскільки відповідач, як стало відомо з відзиву, без її згоди розпорядився майном, позивач просила з врахуванням висновків викладених в постанові Верхового Суду від 03 травня 2018 року № 755/20923/14-ц, стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частки спільного майна подружжя в розмірі 60 000 грн.

У відзиві на позов відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме визнав спільним сумісним майном подружжя три шаф-купе та пластикові вікна. Погодився сплатити грошову компенсацію половини реальної вартості цього майна, а не завищеної позивачем, на суму 15 726 грн. 50 коп. Інше зазначене в позові майно не визнав спільним сумісним майном подружжя, зазначивши, що вказане майно ніколи не було в їх спільному користуванні. До того ж, зазначав, що при переїзді до м. Енергодар позивач забрала все майно, що хотіла. В його квартирі будь-яких спільних з позивачем речей немає.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 частки спільного майна подружжя в сумі 17 303 грн. 24 коп., судовий збір в сумі 204 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2 444 грн. 70 коп., а всього 19 951 грн. 94 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що грошова оцінка спільного майна, надана позивачем, не обґрунтована належними доказами. З урахуванням часу придбання та часу експлуатації речі, суд вважав, що вживані речі не можуть значно зростати у ціні. А тому, враховуючи, що жодних інших доказів суду першої інстанції не було надано, при визначенні грошової оцінки спільного майна, суд виходив із доказів, наданих сторонами, та зазначеної у них реальної вартості придбаних речей.

Дослідивши надані позивачем документи, що стосуються переліку зазначеного в позові майна, суд дійшов висновку про часткове підтвердження придбаного колишнім подружжям спільного сумісного майна на суму 34 606 грн. 47 коп. та з урахуванням уточнених вимог позивача і відсутності заперечень з боку відповідача про сплату грошової компенсації, стягнув компенсацію 1/2 частки спільного майна подружжя.

За такого, суд вважав, що немає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

-3-

Не погодившись з таким рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_7 щодо наявного в квартирі відповідача майна та оцінку реальної вартості майна, надану позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на необґрунтованість її доводів та вимог, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах завалених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (частина перша статті 66 СК України).

Проте поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

-4-

Відповідно до частин другої, четвертої, п'ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказані вимоги закону суд, вирішуючи спір, врахував та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у розмірі 17 303 грн. 24 коп. компенсації вартості 1/2 частки спільного майна подружжя, у зв'язку з ненаданням ОСОБА_2 в порядку статті 81 ЦПК України доказів протилежного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 квітня 2017 року був розірваний. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей, які проживають з позивачем: доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, доньку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6-10).

Судом установлено, що в період шлюбу сторони придбавали майно: речі побутового вжитку та побутову техніку. Зокрема, з огляду на майно, що відповідач не оспорював, та надані позивачем чеки, видаткові накладні і гарантійні талони (а.с.15-33), суд обґрунтовано вважав підтвердженим обсяг майна, що підлягав поділу, а саме:

- видатковою накладною № Т/ЭМ-0042445 від 25 березня 2012 року та товарним чеком до неї, згідно якої покупцем ОСОБА_4 придбана акустична система вартістю 195 грн. та веб-камера вартістю 145 грн. (а.с.18);

- видатковою накладною № Т38-000031 від 17 січня 2009 року та квитанцією на доставку техніки Т-38-000045, згідно якої покупцем ОСОБА_4 придбана пральна машина «BOSCH WLF 20062» вартістю 3711 грн. 20 коп. (а.с.19);

- накладною № ЧП-018394 від 05 грудня 2015 року, згідно якої покупцем ОСОБА_8 придбана шафа-купе 1300*600*2400 вартістю 3059 грн. (а.с.21);

- накладною № ЧП-010924 від 22 серпня 2015 року, згідно якої покупцем ОСОБА_8 придбана шафа-купе 1200*450*2400 з малюнком та додатковою консоллю загальною вартістю 3994 грн. (а.с.22);

- накладною № ЧП-014731 від 17 жовтня 2015 року, згідно якої покупцем ОСОБА_8 придбана дитяча навісна полка «Твінс» вартістю 338 грн. (а.с.24);

- накладною № ЧП-011158 від 25 серпня 2015 року, згідно якої покупцем ОСОБА_8 придбано два поворотних стільця "ROLLER GTS ECO-01" загальною вартістю 2082 грн. (один стілець в межах заявленого позову)(а.с.25);

-5-

- накладною № ЧП-014725 від 17 жовтня 2015 року, згідно якої покупцем ОСОБА_8 придбана шафа-купе 1700*600*2400 вартістю 3808 грн. (а.с.26);

- накладною-замовленням ZLC/7510 від 16 квітня 2013 року на ім'я клієнта ОСОБА_2, згідно якої замовлено вікно розміром 2040*1450мм вартістю 2012 грн. 90 коп. та вікно розміром 1290*1450мм вартістю 2689 грн. 13 коп., загальна вартість з комплектацією складає 3595 грн. 13 коп. (а.с.29);

- накладною-замовленням ZLC/10024 від 03 листопада 2013 року на ім'я клієнта ОСОБА_2, згідно якої замовлено вікно розміром 1290*1450 мм вартістю 1509 грн. 72 коп., загальна вартість з додатковою комплектацією складає 3300 грн.10 коп. (а.с.30);

- замовленням № 2853 від 30 грудня 2014 року на ім'я клієнта ОСОБА_2, згідно якого замовлена віконна конструкція розміром 1565*2230 мм вартістю 3390 грн. з додатковою комплектацією та роботами з демонтажу загальною вартістю 3815 грн. 04 коп. (а.с.31);

- замовленням № 2854 від 30 грудня 2014 року на ім'я клієнта ОСОБА_2, згідно якого придбані жалюзі 4 шт. загальною вартістю 1895 грн. (а.с.31);

- накладною-замовленням ZLC/10114 від 18 грудня 2014 року на ім'я клієнта ОСОБА_2, згідно якої замовлено вікно розміром 3393*1430 мм вартістю 4675 грн. 26 коп. з додатковою комплектацією загальною вартістю 5 710 грн. (а.с.32).

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виключив зі списку майна, що підлягало поділу, зволожувача повітря «Берг», тренажера, двокамерного холодильника, кондиціонера Фуджі, металошукача Фішер, двох персональних комп'ютерів, варочної поверхні, духової шафи, посудомийної машини Делфа, роутера ТП-Лінк, телевізору ЛЖ, оскільки позовні вимоги у цій частині ґрунтувалися лише на поясненнях позивача, а надані докази (рахунки, гарантійні талони, товарні чеки) на це майно не містять даних щодо особи, яка придбала зазначене майно, а отже недоведеною є купівля зазначених речей саме родиною ОСОБА_2 (а.с.15-17, 20, 23, 28). До того ж, квитанція про сплату ОСОБА_4 коштів в сумі 60 грн. на користь ТОВ «УкрСат», що є постачальником послуг з інтернет-зв'язку, не є достатнім доказом, що підтверджує обґрунтованість включення в список майна роутера, що підлягав поділу.

На підтвердження позовних вимог, судом першої інстанції допитана свідок ОСОБА_9, яка суду повідомила, що вона перебуває з позивачем у дружніх стосунках, часто була вдома у родини ОСОБА_4, приблизно раз на місяць, тому бачила вищеперераховане позивачем майно. У 2017-2018 роках вона приїздила в м. Енергодар, за новим місцем мешкання позивача, та речей, що були у м. Южноукраїнську у неї не бачила. При цьому свідок пояснила, що вона не була присутня під час виїзду з квартири позивача в літку 2016 року.

Даючи оцінку показам свідка зі сторони позивача на підтвердження фактичного обсягу спільного сумісного майна подружжя, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги та ставився критично, оскільки зазначений свідок безпосередньо не була присутня під час виїзду позивача з квартири та не бачила майно, що вивозилось та залишалось в квартирі, а переважна частина обставин по справі їй відома з розповіді позивача.

Отже, покази допитаного свідка щодо спільного майна подружжя, на думку колегії суддів, беззаперечно не підтверджують зазначений позивачем в позові обсяг майна подружжя, що підлягав поділу. Інших належних та достовірних доказів включення в перелік всього вказаного в позові майна, позивачем суду не надано.

Пояснення представника позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції про те, що позивачу чиняться перешкоди у входженні в квартиру, що заперечував

-6-

представник відповідача, не підтверджуються доказами та самі по собі не є достатніми підставами для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції, у зв'язку з ненаданням належних доказів обґрунтованості визначеної позивачем грошової оцінки майна, що підлягало поділу, на думку колегії суддів, правильно виходив із доказів, наданих сторонами, та зазначеної у них реальної оцінки вартості придбаного майна, констатувавши той факт, що з часу придбання та часу експлуатації речі, вживані, не можуть значно зрости у ціні, яку визначила позивач.

До того ж, не заслуговують на увагу посилання позивача на постанову Верхового Суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, оскільки у цій справі фактичні обставини справи є іншими.

Отже, зазначені заявником в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, а тому не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, заявою, клопотанням, запереченнями кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства, як диспозитивність та змагальність цивільного процесу, та надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.