ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3892/19 Справа № 212/8700/18 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідачаПриватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року, яке постановлено суддею Борис О.Н. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 20 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат Карнаух Т.В., звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК»), про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я

В обґрунтування позову зазначив, що він у період з жовтня 2000 року по квітень 2011 року працював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача на посаді електрогазозварника цеху з ремонту рухомого складу, внаслідок чого захворів на професійні захворювання.

Висновком МСЕК від 29.09.2014 позивачу первинно, з 12.08.2014 встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями з яких 10% по ХОЗЛ, 20% радикулопатія, 10% по променевій катаракті обох очей.

Після тривалого лікування стан його здоров'я не покращився, навпаки погіршився та при переогляді 04.08.2015, повторно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності з яких 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії, 10% по променевій катаракті обох очей.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення нормальних життєвих зв'язків, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання, виникнення складнощів у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями та обмеженням рухів у попереково-крижовому відділі хребта та у плечових суглобах, поганий зір, тривалий процес лікування хронічного професійного захворювання, позбавлення можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичних страждань, обґрунтованих важкістю самопочуття та особливостями лікування. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 130305,00 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок), без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн.(одна тисяча двісті гривень 00 копійок).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 704,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права,ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що судом не взято до уваги той факт, що позивач що до працевлаштування на ПрАТ «ЦГЗК» мав значний стаж роботи - 17 р. 3 місяці у шкідливих умовах праці на інших підприємствах, що неодмінно позначилось на виникненні у ОСОБА_1 професійного захворювання. При цьому зазначає, що загальний стаж роботи за професією електрогазозварника становить 27 років 9 місяців, з яких на підприємстві відповідача він пропрацював протягом 10 років 6 місяців, інші роки позивач працював на таких підприємствах як завод ім..Леніна тресту Криворіжаглобуд», ДП «Придніпровська залізниця», ВО «Кривбасруда», ТОВ «Криворіжспецремтранс». Вважає, що шкода здоров'ю позивача заподіяна іншим підприємством, а тому ПрАТ «ЦГЗК» не може відповідати за зазначену шкоду. Вказує, що суд повинен був врахувати професійний маршрут позивача у шкідливих умовах праці.

Окрім того, відповідач наголошує на тому, що суд не взяв до уваги, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу перебуває аналогічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Криворіжспецремтранс» про відшкодування шкоди, отже позивач сумарно отримає значно більше грошових коштів в якості відшкодування моральної шкоди, що призведе до надмірного його збагачення та не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідач, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, наголошує на тому, що суд першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди порушив принцип розумної достатності. Також відповідач вважає, що позивачем не доведено факт існування моральної шкоди, характер моральних страждань та розмір шкоди, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів. На думку позивача судом не враховані і не зазначені конкретні обставини, які встановлені судом у цій справі і стосуються безпосередньо позивача ОСОБА_1 та його роботодавця. Відповідач стверджує, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та досліджені докази, чим порушено норми ст.264 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 26.10.2000 по 05.04.2011 працював на посаді електрогазозварника цеху з ремонту рухомого складу ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 05.04.2011 звільнений з роботи по переведенню у ТОА «Криворіжспецремтранс» ст.36 КЗпП України (а.с. 28-31).

22 травня 2012 року на підприємстві ТОВ «Криворіжспецремтранс» проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого головним державним санітарним лікарем міста Кривого Рогу В.М. Барабаш.

Професійне захворювання виникло за обставин праці в цеху з ремонту рухомого складу електрогазозварником, виконання ручної зварки деталей, вузлів і конструкцій, ручне дугове кисневе різання, наплавлення зношених деталей, без застосування засобів колективного (аспіраційних установок) та індивідуальних засобів захисту органів дихання. ОСОБА_1 під час роботи підпадав під вплив підвищених параметрів шкідливих хімічних речовин, зварювального аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та інфрачервоного випромінювання. При веденні зварювальних робіт в важкодоступних місцях перебував у незручній робочій позі в параметрах, що перевищували гранично допустимі.

Згідно медичного висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 18.03.2014 №496 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 07.1974-05-1980- трест «Криворіжаглобуд», бетонний завод ім. Леніна, електрозварник ручної зварки; 05.1980-04.1984 - ДП «Придніпровська залізниця», ВСП «Вагонне депо «Батуринська», електрозварник; 03.1996-06.1996, 06.1996-10.2000 - ВО «Кривбасруда», Управління залізничного транспорту, монтер колії, електрогазозварник; 10.2000-04.2011 - ЦГЗК, ВАТ «ЦГЗК», управління залізничного транспорту, електрогазозварник цеху рухомого складу. Праця в умовах концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії відноситься до 3-го класу ступеню шкідливості (а.с.4-7).

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №000658 від 29.09.2014 позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями - 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії, 10% по променевій катаракті обох очей з 12.08.2014 по 01.09.2015, наступна дата переогляду - 01.08.2015 ( а.с. 8).

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №014622 від 04.08.2015 позивачу повторно та безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійними захворюваннями - 10% по ХОЗЛ, 20% по радикулопатії, 10% по променевій катаракті обох очей з 01.09.2015( а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок отримання ним професійного захворювання, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок отримання ним професійного захворювання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди, колегія суддів не сприймає, оскільки вони доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними у рішенні суду обставинами справи.

На думку колегії суддів, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності є необґрунтованими, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Доводи відповідача про те, що судом не взята до уваги робота позивача на інших підприємствах у шкідливих умовах праці, колегія суддів відхиляє, оскільки, як вбачається з оскаржуваного рішення, суд врахував ці доводи при визначені розміру моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності - 40%, яка встановлена безстроково, постійну необхідність в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості визначив розмір моральної шкоди, який на думку колегії суддів відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки його визначено відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1 внаслідок отриманого на виробництві професійного захворювання, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв'язку професійним захворюванням, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, тому відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення принципу розумної достатності при визначені розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.КривогоРогу від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: