Справа № 404/4611/19
Номер провадження 2/404/1203/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати її право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що перебувають в шлюбі з 15.08.1992 року по даний час. За період шлюбу на підставі договору купівлі- продажу від 14.03.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В. І, зареєстровано в реєстрі за № 909 за спільним рішенням на ім`я ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру за АДРЕСА_2 .

Це двокімнатна квартира, загальною площею 42,80 кв.м, у т.ч. житловою площею 27. 1 кв.м.

Договір купівлі-продажу квартири від 14 березня 1996 р. був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 19.03.1996 р. записано у реєстрову книгу № 67 за реєстровим номером 15882.

Згідно ст.16 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення правовідносин щодо права власності), майно набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом та Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Приписами ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому випадку, якщо один з них був занятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або по іншим поважним причинам не мав самостійного заробітку.

З огляду на наведені положення Закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно було набуте ними за час шлюбу.

Відповідно придбана у шлюбі квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільної сумісної власності, співвласниками якої виступають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Визнано таким, що втратив чинність з набранням чинності Сімейним кодексом України, Кодекс про шлюб та сім`ю України.

П.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України застосовуються за аналогією і до сімейних правовідносин.

У відповідності з ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ч.1 ст. 372 Цивільного кодексу України, встановлено, що майно, що є у спільній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України та ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу, у разі поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно частки позивача та відповідача на спільну квартиру АДРЕСА_2 є рівними і становлять по 1/2 часток квартири кожному із співвласників.

Оскільки відповідач заперечує дане право позивача , остання змушена звернутись до суду з даним позовом , а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 1350 грн.

До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 35 ).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 26,34 ), направленими за адресою реєстрації особи та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики.

Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено наступні факти.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі , зареєстрованому 15.08.1992 року Кіровським райЗАГС м. Кіровограда, актовий запис № 743 (а. с. 12).

14.03.1996 року ОСОБА_2 придбано у власність квартиру під номером АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою ОКП «Кіровоградське ООБТІ» № 52237 від 11. 06. 2019 року (а. с. а.с. 13-15).

Відповідно до п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності 01 січня 2004 року.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. Визнано таким, що втратив чинність з набранням чинності Сімейним кодексом України, Кодекс про шлюб та сім`ю України.

П.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України застосовуються за аналогією і до сімейних правовідносин.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини,' чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ

спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки згідно договору купівлі- продажу від 14.03.1996 року , що якщо квартира набута покупцем в період шлюбу, вона являється спільною власністю подружжя, розпорядження нею можливо лише за згоди другого подружжя, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя .

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 1350 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 57, 60, 69-72 СК України, ст. ст.134-142,223,263, 265,268,280, 281-284 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН- НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІПН- НОМЕР_2 )про поділ спільного майна подружжя, задовольнити повністю.

Визнати квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 1350 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення проголошення рішення .

Учасник справи, якому заочне рішення не було вручене в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда