КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3937/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019року місто Київ

справа № 357/10295/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кошель Л.М., повний текст рішення складено 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець Виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 13 липня 2018 року №3270 про стягнення з неї на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» грошових коштів в сумі 23197,46 грн.таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вчинений виконавчий напис є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки нотаріус при його вчиненні не переконався в безспірності заборгованості та напис вчинений з пропуском трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Вказувала, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався пунктом Інструкції, що є незаконним та нечинним.

Зазначала, що відповідач не довів своє право на стягнення боргу, оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» не є новим кредитором та не має права на отримання її боргу, що виник перед ПАТ «Альфа-Банк», так як останній не надав їй документів, які б підтверджували його статус нового кредитора.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3270 від 13 липня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гамаль І.М. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 23197,46 грн.

Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги посилався на те, що внаслідок укладення між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» 21 червня 2016 року договору факторингу №1 відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №500390410 від 10 липня 2013 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_2

Вказував, що суд не врахував, що заява про вчинення виконавчого напису нотаріусом була оформлена у відповідності до діючого законодавства України і містила всі обов'язкові відомості про боржника та стягувача, а також щодо розмірів заборгованості і строків, за які проводиться стягнення; нотаріус не звертався до стягувача за наданням додаткової інформації, оскільки йому було надано всі необхідні і достатні документи для вчинення виконавчого напису, останнім було перевірено належне повідомлення боржника про наявну заборгованість та відповідність документів, поданих на обґрунтування стягнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Зазначав, що виконавчий напис вчинено в межах трирічного строку позовної давності, з дотриманням тридцятиденного строку з моменту повідомлення боржника про заборгованість у відповідності до положень ст.1050 ЦК України.

Посилався на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було встановлено, чи дійсно у ОСОБА_2 був наявний інший розмір заборгованості перед TOB «Кредитні ініціативи», адже позивач не надала доказів того, що на час вчинення виконавчого напису, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом та судом був проігнорований той факт, що жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено ТОВ «Кредитні ініціативи» в заяві до приватного нотаріуса, позивачем надано не було.

Від позивача ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказувала, щосуд першої інстанції правильно та відповідно до норм матеріального права оцінив надані сторонами докази, а тому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому позивач проти апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції у справі залишити без змін.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. до суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу за її відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис вчинений з пропуском трирічного строку з дня виникнення права вимоги, а тому не можна вважати заборгованість визначену відповідачем безспірною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,10 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №500390410, згідно умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі на суму 50000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,1% річних, терміном повернення - 11 липня 2016 року, для споживчих потреб. Договір нотаріально не посвідчувався.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу №1.

Згідно з п.1.1 даного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги (надалі також іменуються «права» або «право», в залежності від контексту) до боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «боржники» або «боржник») за кредитними договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку №1 до договору.

В Додатку №1 до договору містяться відомості щодо кредитного договору, який був укладений між ПАТ «Альфа-Банк»та ОСОБА_2 за№500390410.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, після укладення між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу №1, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором позивача.

Наявність заборгованості за кредитним договором стала підставою для ініціювання стягувачем вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З матеріалів, на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, які були надіслані до суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. вбачається, що 13 липня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ГамальІ.М. із заявою про вчинення виконавчого напису з метою стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості за кредитним договором №500390410 у розмірі 22197,46 грн., у тому числі: 22194,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 2,96 грн. - заборгованість по відсотках.

До заяви було додано: оригінал кредитного договору; виписку з рахунку ОСОБА_2 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; копія договору факторингу №1 від 21 червня 2016 року; копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань; копію довіреності на представництво інтересів заявника; копія повідомлення про порушення основного зобов'язання; докази повідомлення боржника про бажання стягувача стягнути заборгованість за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису; довідка про відсутність спору на момент звернення із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.24-34).

13 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. було вчинено виконавчий напис №3270 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у розмірі 23197,46 грн.

На підставі зазначеного виконавчого напису 08 серпня 2018 року приватним виконавцем Говоровим П.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56961987 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу у сумі 23197,46 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків і комісій зазначено 11 липня 2016 року.

З Графіку платежів, що є невід'ємною частиною кредитного договору вбачається, що позичальник повинен вносити черговий платіж по кредиту до 10 числа кожного місяця.

Згідно із заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» про вчинення виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума, яка підлягає сплаті станом на 16 травня 2018 року становить 22197,46 грн.

При цьому до вищевказаної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи» надано виписку з рахунку боржниказа кредитним договором станом на 16 травня 2018 рокуз якого вбачається, що останній платіж позивач вчинила в квітні 2015 року та починаючи з травня 2015 року позивач припинила вносити будь-які платежі щодо сплати суми кредиту та процентів за користування ним.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів суд обчислював з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Тобто, починаючи з травня 2015року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права, оскільки до 11 травня 2015 року черговий платіж за кредитним договором не був отриманий банком від позичальника, а відтак, загальний строк позовної давності стосовно щомісячних платежів: за квітень сплив - 11 травня 2018 року, за травень - сплив 11 червня 2018 року, за червень сплив - 11 липня 2018 року.

Із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся до нотаріуса лише 13 липня 2018 року, тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги за щомісячними платежами за квітень 2016 року, травень 2016 року та червень 2016 року.

Заборгованість за вказаними платежами була включена у загальний розмір заборгованості на який був вчинений оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса.

Встановивши, що з травня 2015 року позивач коштів на погашення суми кредиту не вносила, і позовна давність за домовленістю сторін щодо щомісячних платежів збільшена не була, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної заборгованості за платежами за період з квітня по червень 2015 року минуло більше трьох років, що виключає можливість її стягнення за виконавчим написом.

Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис зроблено з пропущенням строку, визначеного статтею 88 Закону України «Про нотаріат», авідтак, доводи апеляційної скарги про те, що документи, які були надані ТОВ «Кредитні ініціативи» приватному нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису підтверджувати безспірність заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянт не надав будь-яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв'язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 13 липня 2018 року вказана відповідачем заборгованість не є безспірною.

А тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 з вищевказаних підстав.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: