Провадження № 22-ц/802/348/19 Категорія: 29 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької місцевої прокуратури в інтересах Луцької міської ради, комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року заступник керівника Луцької місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Луцької місцевої ради, комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов мотивує тим, що наказом виконувача обов'язків директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» ОСОБА_1 № 152-к від 29.09.2017 року «По особовому складу» незаконно звільнено ОСОБА_2 з посади заступника директора з фінансів підприємства. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.02.2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 24.04.2018 року, скасовано наказ № 152-к від 29.09.2017 року про звільнення ОСОБА_2, поновлено її на посаді заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» та стягнуто з підприємства на користь ОСОБА_2 48064,95 грн. за час вимушеного прогулу та 1000 грн. моральної шкоди. Рішення суду виконано в повному обсязі, поновлено ОСОБА_2 на посаді, виплачено кошти в сумі 48064,95 грн. та 1000 грн. Зазначає, що шкоду, заподіяну внаслідок зайвого витрачання коштів підприємства, необхідно стягнути зі службової особи, винної в незаконному звільненні працівника. Оскільки на момент звільнення ОСОБА_2, головний інженер ОСОБА_1 виконував обов'язки керівника підприємства, то саме з нього підлягає стягненню завдана підприємству матеріальна шкода.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Луцьке підприємство електротранспорту» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 48064,95 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2019 року позов у даній справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Луцьке підприємство електротранспорту» матеріальну шкоду в розмірі 14751 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Волинської 540,75 грн. судового збору.

Заступник прокурора Волинської області Мосійчук О. П. подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неповно з'ясовано обставини справи. Судом до спірних правовідносин помилково застосовано положення ст. 137 КЗпП України, які регламентують підстави зменшення покладеної на працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, оскільки дана норма передбачає можливість зменшення розміру матеріальної шкоди, якщо така шкода не відноситься до прямої дійсної шкоди. В той же час витрати, понесені підприємством внаслідок незаконних дій відповідача, встановлених судовим рішенням, які полягали у незаконному звільненні працівника, є прямою дійсною шкодою, а тому така шкода відшкодовується в повному розмірі. Винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача судові витрати, понесені за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області. Вважає рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2019 року законним та обґрунтованим. Можливість зменшення розміру шкоди, яка підлягає покриттю, стосується всіх видів матеріальної відповідальності працівників. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.02.2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 24.04.2018 року, скасовано наказ № 152-к від 29.09.2017 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту»; поновлено ОСОБА_2 з 30.09.2017 року на посаді заступника директора з фінансів підприємства; стягнуто з КП «Луцьке підприємство електротранспорту» на користь ОСОБА_2 48064,95 грн. за час вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди та судовий збір. Дане рішення набрало законної сили, у зв'язку з чим факт незаконного звільнення ОСОБА_2 та присудження їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу є преюдиційними, а тому доказуванню не підлягають.

Комунальне підприємство «Луцьке підприємство електротранспорту» виплатило на користь ОСОБА_2 48064,95грн. за час вимушеного прогулу.

Наказ № 152-к від 29.09.2017 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 підписано в.о. директора КП «Луцьке підприємство електротранспорту» ОСОБА_1

Згідно із ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника.

Відповідальність відповідача у цьому випадку настає незалежно від форми вини, а прямою дійсною шкодою є грошові суми, виплачені звільненому працівникові за період вимушеного прогулу.

Передбачена ч. 2 ст.137 КЗпП України можливість зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю, стосується всіх видів відповідальності. Норма ч.2 ст. 137 КЗпП України містить в собі обмеження в її застосуванні лише щодо випадків, коли шкоди завдана злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Такої обставини судом не встановлено.

Відповідач ОСОБА_1 є особою пенсійного віку - 65 років, отримує пенсію, обіймав посаду головного інженера, тимчасово виконував обов'язки директора у період з 22 вересня 2017 року по 24 жовтня 2017 року.

Судом першої інстанції зменшено розмір покриття шкоди, при цьому не порушено вимоги ст. 137 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру покриття шкоди, враховуючи майновий стан відповідача.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та справедливим, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Волинської області залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді