судді Чернівецького апеляційного суду Литвинюк І.М. стосовно постанови Чернівецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю
21 листопада 2019 року м. Чернівці
справа № 725/2131/19
ОСОБА_1 у квітні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.
В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі договору дарування між нею та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Скінтей Ю.І. 24 червня 2016 року, вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на частину будинку АДРЕСА_2 набуто на підставі свідоцтва про право власності, виданого на виконання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 9 грудня 2003 року №984/25.
Зазначала, що з лютого 2019 року відповідачами чиняться перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_2 , які належать сторонам на праві спільної власності і складають 15/100 частин будинку.
Просила усунути перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 вільний доступ до підвальних приміщень та передати ключі від замків вхідних дверей підвального приміщення.
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_2 шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу до підвальних приміщень та передачі ключів від замків вхідних дверей підвального приміщення.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 625 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

Зазначали, що висновки суду першої інстанції про право спільної сумісної власності власників квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на приміщення гаражу площею 18,5 кв.м, підвалу площею 6 кв.м будинку АДРЕСА_2 не відповідають обставинам справи. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09 грудня 2003 року №984/25 видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на приміщення будинку АДРЕСА_2 в підвалі гараж Х площею 18,5 кв.м, підвал ХІ площею 6,0 кв.м.

Відповідно до довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 13 червня 2003 року №939 Чернівецькій міській раді належать підвальні приміщення, що складають 15/100 частин будинку АДРЕСА_2 .

Вважають, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які підвальні приміщення є предметом спору, наявності домовленості між власниками квартири № АДРЕСА_2 та квартири № АДРЕСА_1 про порядок користування допоміжними приміщеннями, за яким власники квартири АДРЕСА_1 користуються горищем та одним підвальним приміщенням, а власники квартири АДРЕСА_2 - іншими підвальними приміщеннями.

Судом першої інстанції не вирішено заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору, нечинення відповідачами перешкод ОСОБА_1 у користування допоміжними приміщеннями, існування іншого спору про зміну встановлення порядку користування допоміжними приміщеннями.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року просили судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року змінено.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_2 , крім приміщення Х гаражу площею 18,5 кв.м, ХІ підвалу площею 6,0 кв.м, шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу до підвальних приміщень, крім приміщення Х гаражу площею 18,5 кв.м, ХІ підвалу площею 6,0 кв.м, та передачі ключів від вхідних дверей підвального приміщення, крім приміщення Х гаражу площею 18,5 кв.м, ХІ підвалу площею 6,0 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 192,10 грн з кожної.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати в сумі 576,30 грн кожній.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 500 грн з кожної.

Відповідно до вимог частини 3 статті 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Вважаю за необхідне скористатись вказаною нормою процесуального права та викласти окрему думку стосовно ухваленої у цій справі постанови.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні підвальним приміщенням, в якому містяться відокремлені підвали, два з яких були в користуванні власників квартири АДРЕСА_1 , оскільки саме такий порядок користування підвальними приміщеннями було встановлено власниками квартир останні двадцять років.

При цьому, зі справи відомо, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24 червня 2016 року, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками 59/100 частин вказаного будинку, що складаються з квартири АДРЕСА_2 загальною площею 153,7 кв.м., в тому числі в півпідвалі: гараж Х площею 18.5 кв. м., підвал ХІ площею 6 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 29 березня 2004 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції не врахував право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на приміщення в півпідвалі: гараж Х площею 18.5 кв. м., підвал ХІ площею 6 кв.м на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 29 березня 2004 року, що входять до складу окремого об`єкта права власності 59/100 частин будинку АДРЕСА_2 .

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, підтвердив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на відсутність предмету спору, що відповідачами не чиняться перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спільним майном.

На ці обставини відповідачі посилалися як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, звертаючи увагу суду на те, що частина підвальних приміщень є їх приватною власністю, а доказів на підтвердження чинення ними перешкод та заміни ключів позивачкою не надано.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України).

Вважаю, що належних, достовірних та достатніх доказів, на підтвердження викладених позивачем обставин, в матеріалах справи немає.

Стверджуючи, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні спільним майном, позивачка ОСОБА_1 на обґрунтування вимог надала відповідь з Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, з якої видно, що звернення ОСОБА_1 про конфлікт із сусідами та їх дії, пов`язані із перешкоджанням у користуванні своїм майном, було розглянуто та рекомендовано ОСОБА_1 для вирішення спірних питань звернутися до суду в цивільному порядку.

Однак дана відповідь не містить даних, які підтверджують факт вчинення відповідачами перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільним майном та заміни ключів від підвального приміщення.

Також на підтвердження своїх вимог позивачка ОСОБА_1 посилалася на те, що вона зверталася до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з проханням надати їй в добровільному порядку ключі від підвальних приміщень, однак у даному зверненні не конкретизовано це приміщення, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, частина приміщень є особистою власністю відповідачів.

Суд апеляційної інстанції посилається на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечується право власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на доступ до всіх спільних допоміжних приміщень через існуючу домовленість між власниками квартир про порядок користування допоміжними приміщеннями.

Однак судом апеляційної інстанції не враховано, що про таку домовленість, яка існує 20 років, зазначала в позовній заяві і ОСОБА_1 .

Як видно зі справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не заперечували право власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на доступ до спільних допоміжних приміщень, вказуючи на те, що не чинять їй перешкоди в цьому і нових замків не встановлювали, але акцентували увагу на тому, що такими вимогами порушується їх право власності на допоміжні приміщення, що належать їм на праві власності, що і було встановлено судом апеляційної інстанції.

Отже, вважаю, що позивачка ОСОБА_1 не довела в суді належними та достатніми доказами порушення відповідачами її права на користування підвальними приміщеннями в житловому будинку АДРЕСА_2 .

Відтак, апеляційна скарга відповідачів про скасування рішення суду першої інстанції підлягала задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Суддя І.М. Литвинюк

21.11.19