ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9760/19 Справа № 213/2117/19 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року, яке постановлено суддею Князєвою Н.В.. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівдГЗК») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 62 595 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 21 травня 2019 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 15% по туговухості, безстроково.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 15 000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає глибині моральних страждань позивача, які він відчуває з урахуванням отриманих ним професійних захворювань, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК. Вказує, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що причиною виникнення у позивача професійного захворювання став тривалий час роботи в шкідливих умовах праці, що перевищували нормативи, яка призвела до хронічного професійного захворювання.

На думку апелянта судом не в повній мірі враховано, що у зв`язку в хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у позивача спостерігається зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, стійкій біль та обмеження рухів у шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією у праву ногу, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, періодичні перебої в роботі серця, загальна слабкість.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник ПАТ «ПівдГЗК» зазначає, що в апеляційній скарзі позивачем не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінки. Також вважає, що зазначені вимоги в апеляційній скарзі щодо збільшення моральної шкоди є необґрунтованими, тому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву ПАТ «ПівдГЗК» на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 31 жовтня 1980 року по 30 вересня 1985 року слюсарем з ремонту обладнання на поверхні при майстернях дільниць рудника; з 27 жовтня 1988 року по 17 березня 2015 року - майстром дільниці дробильно-щебневого комплексу в рудоуправлінні РУ ПАТ «ПівдГЗК», правонаступником якого є ПАТ «ПівдГЗК». 17 березня 2015 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (а.с. 30-35).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 лютого 2019 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочих місць внаслідок чого позивач підпадав під вплив шуму, рівень якого перевищував нормативні показники (а.с. 12).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є перевищення еквівалентного рівня шуму нормативний на 4-14 дБ (84-94 дБА при ГДР 80 дБА) згідно з ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 21 травня 2019 року позивачу первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності по туговухості, безстроково (а.с. 9).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 31 рік 3 місяці, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано що у зв`язку в хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у позивача спостерігається зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, стійкій біль та обмеження рухів у шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією у праву ногу, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, періодичні перебої в роботі серця, загальна слабкість.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 31 рік і 3 місяці, позивач втратив 15% професійної працездатності по туговухості, безстроково, внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, спостерігається зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, стійкій біль та обмеження рухів у шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією у праву ногу, головний біль, запаморочення при підвищенні артеріального тиску, періодичні перебої в роботі серця, загальна слабкість.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача, відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «ПівдГЗК»і збільшити його з 15 000 гривень до 35 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 15 000 грн. до 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: