Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2019 Справа №607/25945/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

з участю секретаря Чех Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить встановити порядок користування майном. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй та відповідачу на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира № 90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі. В даному житловому приміщення зареєстровані та проживають члени їх сімї - діти ОСОБА_3, ОСОБА_4. Оскільки між ними існує спір, щодо порядку користування спільним майном, тому просить виділити їй та дочці ОСОБА_4 у користування ізольовану кімнату житловою площею 15,9 кв. м. з лоджією - розміром 1,2 кв.м.; а в користуванні відповідача ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 залишити ізольовану кімнату житловою площею 11,9 кв. м. Кухню, балкон, коридор, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу просить залишити у спільному користуванні сторін.

Ухвалою суду від 17.12.2018 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття його в судове засідання суд не повідомив. Тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає, за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ідентифікаційний номер витягу 101154150, сформованого 23.10.2017, 1/2 частина квартири № 90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_1.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 є власником 1/2 частина квартири №90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі.

Технічні характеристики квартири №90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі визначені у технічному паспорті, згідно якого вказане житлове приміщення складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 11,9 кв.м. та 15,9 кв. м. з лоджією, кухні, балкону, коридору, ванної кімнати, вбиральні а також містить вбудовану шафу.

Згідно довідки №592 виданої 12.03.2019 ДП «Люкс-2», в квартирі №90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі зареєстровані : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 386, 391 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-79цс14.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

При вирішенні питання щодо встановлення порядку користування сторонами спірною квартирою суд виходить з того, що в даному випадку неможливо забезпечити точну відповідність реальних часток співвласників їх ідеальним часткам. Частиною 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стороною позивача при зверненні до суду як спосіб захисту порушеного права зазначається встановлення порядку користування майном, з урахуванням інтересів та статі інших мешканців вказаного житла, а саме дітей сторін. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, щодо встановлення саме такого порядку користування майном, оскільки матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира - це житло позивача, відповідача а також їх дітей, а тому з метою дотримання принципу справедливості у розрізі цих спірних правовідносин та забезпечення збереження автономної концепції у конкретному місці проживанні в порядку захисту порушеного права позивачки необхідно встановити наступний порядок користування житловим приміщенням, квартирою № 90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі:

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у користування ізольовану кімнату житловою площею 15,9 кв. м. з лоджією - розміром 1,2 кв.м.;

- виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користування ізольовану кімнату житловою площею 11,9 кв. м.

- кухню, балкон, коридор, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні сторін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 141, 209, 258, 264, 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Встановити наступний порядок користування житловим приміщенням, квартирою № 90, по вул. Злуки, 35, у м.Тернополі:

- виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у користування ізольовану кімнату житловою площею 15,9 кв. м. з лоджією - розміром 1,2 кв.м.;

- виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користування ізольовану кімнату житловою площею 11,9 кв. м.

- кухню, балкон, коридор, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 гривень судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_5