ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року

м.Суми

Справа №574/92/18

Номер провадження 22-ц/816/1088/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради,

третя особа - Буринська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради на рішення Буринського районного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року в складі судді Куцана В.М., постановлене у м. Буринь Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 пред'явила позов до управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради про оплату вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 23 серпня 1991 року вона працювала на посаді методиста районного методичного кабінету районного відділу освіти Буринської районної державної адміністрації. На підставі листа начальника управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради 02 січня 2018 року її було звільнено із займаної посади у зв'язку з переведенням на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради. 04 січня 2018 року вона звернулася із заявою про прийняття її на роботу на вказану посаду до начальника управління, однак отримала безпідставну відмову. У районному центрі зайнятості позивачу повідомили, що вона не підлягає реєстрації, як безробітна, оскільки за записами у трудовій книжці вона переведена на іншу роботу.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з приводу прийняття її на роботу і лише 12 січня 2018 року відповідач видав наказ про її призначення на посаду.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач порушив її права, як працівника запрошеного на роботу в порядку переведення, що призвело до вимушеного прогулу. Вказаними діями їй було заподіяно моральну шкоду, вона перенесла моральні страждання через протиправну бездіяльність відповідача, була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, в неї різко погіршився стан здоров'я, загострилися хвороби.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати незаконною відмову управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради у своєчасному прийнятті на роботу в порядку переведення та зобов'язати відповідача оплатити їй час вимушеного прогулу за період з 04 січня 2018 року по 12 січня 2018 року у розмірі 2075 грн 68 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 8000 грн.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано незаконною відмову начальника управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради Домашенка В.М. в укладенні трудового договору з ОСОБА_1 шляхом видання наказу про прийняття на роботу з 04 січня 2018 року в порядку, встановленому п.5 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Стягнуто з управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 січня 2018 року по 12 січня 2018 року в розмірі 1899 грн 20 коп., а також в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди - 3000 грн та в рахунок часткового повернення сплаченого судового збору - 338 грн 30 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У січні 2019 року управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради подало апеляційну скаргу на рішення суду, просило його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення безпідставно не врахував, що сторонами не було визначено конкретної дати переводу, 12 січня 2018 року позивач була призначена на посаду методиста управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради, що свідчить про відсутність порушення її трудових прав відповідачем, крім того трудовий закон не містить імперативної вимоги про обов'язкове призначення працівника на посаду наступного дня після звільнення за переводом з попереднього місця роботи. Рішення в частині стягнення відшкодування моральної шкоди вважає не обґрунтованим, оскільки дії відповідача відповідають вимогам закону, факт порушення прав позивача відсутній.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та проти її задоволення, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Буринська міська рада відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 23 серпня 1991 року працювала на посаді методиста методичного кабінету відділу освіти Буринської районної державної адміністрації (а.с. 12-16).

02 січня 2018 року начальник управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради Домашенко В.М. звернувся з листом №3 до відділу освіти Буринської районної державної адміністрації в якому просив звільнити з роботи відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, в тому числі позивача по переведенню на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради (а.с. 8).

На підставі вказаного листа та заяви ОСОБА_1 наказом №3-К від 02 січня 2018 року її було звільнено з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти з 03 січня 2018 року по переводу на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради (а.с. 9).

04 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до начальника управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради Домашенка В.М., просила призначити її на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради з 04 січня 2018 року (а.с. 10).

12 січня 2018 року позивач повторно звернулась до начальника управління із заявою про призначення на раніше погоджену посаду (а.с. 140).

Наказом №13-К від 12 січня 2018 року начальника управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради, позивач була призначена на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради, а 15 січня 2018 року звільнена з цієї посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 141-143).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовляючи позивачу в укладенні трудового договору, як особі запрошеній на роботу в порядку переведення з іншої установи, порушив її трудові права, а тому суд визнав обґрунтованими вимоги про визнання незаконною відмови в укладенні трудового договору, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконною бездіяльністю відповідача.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві установі організації або з фізичною особою.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України встановлено, що однією з підстав припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, керівником управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради та керівником відділу освіти Буринської районної державної адміністрації було погоджено переведення ОСОБА_1 без визначення конкретної дати.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 24 КЗпП України особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», що при обґрунтованості позову суд рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу. Якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч. 2 ст. 235 КЗпП України про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Проте відповідач зазначених вимог законодавства не виконав, на заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2018 року належним чином не відреагував, на раніше погоджену посаду позивача не призначив, а отже припустився порушення трудових прав позивача. Наслідком бездіяльності відповідача став вимушений прогул ОСОБА_1, який тривав з 04 січня 2018 року до 12 січня 2018 року - дати прийняття позивача на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача визнавши незаконною відмову в укладанні трудового договору, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної шкоди.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до приписів частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У апеляційній скарзі відповідач вказує на відсутність порушення трудових прав позивача, що, на його думку, підтверджується фактом призначення її за переводом на посаду методиста управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради з 12 січня 2018 року.

Проте апеляційний суд не погоджується з таким доводом відповідача з наступних підстав.

За змістом частини 5 ст. 24 КЗпП України особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодження між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2018 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти Буринської районної державної адміністрації Сумської області на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України за попереднім погодженням між керівниками установ (а.с. 8, 9).

04 січня 2018 року позивач подала відповідачу заяву про призначення на посаду методиста методичного кабінету управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради (а.с. 10).

Відповідач на заяву не відреагував.

Наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду методиста районного методичного кабінету відділу освіти Буринської районної державної адміністрації Сумської області був виданий відповідачем лише 12 січня 2018 року на підставні наступної заяви позивача.

Тобто, порушення відповідачем права ОСОБА_1 на укладання трудового договору тривало з 04 січня 2018 року по 11 січня 2018 року включно. Тому, з огляду на зміст частини 5 статті 24 КЗпП України суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що через бездіяльність відповідача призвела до вимушеного прогулу ОСОБА_1, який підлягає оплаті середнім заробітком на підставі ч. 2 статті 235 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди також відхиляються апеляційним судом, оскільки позивач довела належними допустимими доказами факт порушення відповідачем її трудових прав, в наслідок якого вона зазнала моральних страждань, втратила нормальні життєві зв'язки, вживала додаткових зусиль для організації свого життя та працевлаштування, оскільки була позбавлена джерела доходу. На підтвердження погіршення здоров'я через нервові переживання та емоційне перенапруження позивач надала відповідні медичні документи про обстеження та лікування (а.с. 18-23).

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління освіти, молоді, спорту, культури та туризму Буринської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 21 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 березня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина