Справа № 283/1069/18
провадження №2/283/25/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

29 листопада 2019 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін

24.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В поданій до суду заяві позивач зазначила, що 10.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу у сторін є спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження сина відповідач без поважної причини не забрав ОСОБА_1 з дитиною з Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні, куди позивача направили після пологів.

04.11.2016 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розлучення відповідач виїхав на своє місце проживання до АДРЕСА_3 . З 20.06.2015 року ОСОБА_2 не відвідував сина, не цікавився станом його здоров`я, розвитком, не вітав зі святами, матеріально не забезпечував та жодного разу не надіслав речей, коштів на утримання спільної дитини. Крім того, відповідач повністю припинив спілкування з позивачем. ОСОБА_1 самостійно утримує сина та займається його вихованням. Тому позивач вважає, що вищезазначені обставини є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини.

Також, у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання спільної дитини, не допомагає матеріально та за таких умов позивач не має можливості належним чином, самостійно утримувати сина, ОСОБА_1 просить стягувати з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення повноліття.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Крім того, у відповідності до документів, складених під час виконання на території Російської Федерації судового доручення компетентним судом РФ повідомлено, що ОСОБА_2 двічі за викликом 27.03.2019 року та 04.04.2019 року до Колпинського районного суду Санкт-Петербурга не з`явився. Згідно телефонограми по судовому дорученню секретарем судового засідання здійснено виклик ОСОБА_2 , однак відповідач за даним викликом не з`явився.

У зв`язку з цим, суд, керуючись ст.ст. 131,498 ЦПК України вважає, що відповідач двічі повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а тому підстави, які б перешкоджали розгляду справи та прийняття відповідного рішення відсутні.

Представник органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Малинської міської ради у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, а також подала висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 10.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Малинського районного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_6 (а.с.21).

Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений актовий запис №143. Його матір`ю, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.07.2015 року є ОСОБА_4 , а батьком - ОСОБА_3 (а.с.22).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04.11.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано, позивачу присвоєно дівоче прізвище - ОСОБА_7 (а.с.23-24).

14.02.2018 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила своє прізвище на ОСОБА_9 (а.с.25).

З довідки №1543, виданої 17.05.2018 року Малинським ВК ЖРЕП вбачається, що сім`я позивача складається з чоловіка - ОСОБА_8 , сина - ОСОБА_10 та сина - ОСОБА_3 (а.с.27).

Згідно довідки №3474 від 22.11.2018 року, виданої за підписом депутата Малинської міської ради Житомирської області Добриденя О.М., ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує свого сина - ОСОБА_3 , з яким проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Її колишній чоловік - ОСОБА_2 з 25.06.2015 року не мешкає разом з ОСОБА_1 та їхнім спільним сином по місцю проживання (а.с.51).

Відповідно до довідки №266/05-08, виданої 15.11.2018 року Комунальним некомерційним підприємством «Малинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Малинської міської ради ОСОБА_3 знаходиться під спостереженням дитячої консультації з червня 2015 року. На прийом з-приводу профілактичних оглядів та захворювань, проведення щеплень з дитиною з`являється мати ОСОБА_1 (а.с.52).

Згідно довідки №62 від 11.12.2018 року, виданої завідуючою Малинського ДНЗ №4 ОСОБА_11 , ОСОБА_3 відвідує дошкільний навчальний заклад №4 в м. Малині. Дитину приводить та забирає мати ОСОБА_1 , вона ж приймає участь у батьківських зборах та купує всі необхідні речі для розвитку дитини. З часу, коли ОСОБА_3 почав відвідувати даний заклад, батька дитини - ОСОБА_2 в ньому жодного разу не було (а.с.53).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивач проживає разом з сином окремо від відповідача та самостійно забезпечує дитині гідні умови проживання.

Відомості стосовно того, що відповідач не є здоровою, працездатною людиною, а також щодо наявності у нього на утриманні інших осіб, у суду відсутні.

Як вбачається з документів, що надійшли з Російської Федерації у зв`язку з виконанням судового доручення про вручення відповідачу матеріалів позовної заяви з додатками, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 та ч.2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За ч. 1 та ч.2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку.

У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Враховуючи те, що відповідач є батьком дитини, зобов`язаний нарівні з позивачем утримувати дитину до досягнення нею повноліття, інформація стосовно того, що ОСОБА_2 не є працездатною, здоровою людиною та має на своєму утриманні інших осіб у суду відсутня, а тому суд приходить до висновку, що заявлений позов в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі підлягає частковому задоволенню, і вважає за можливе здійснити стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача у розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2018 року і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

З приводу позовних вимог про позбавлення батьківських прав суд зазначає наступне.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позивачем належними доказами доведено, що відповідач не забрав сина з Житомирської обласної дитячої лікарні, після того, як його у стані тяжкої асфіксії 16.06.2015 року, разом з матір`ю направили в лікарню для подальшого обстеження та лікування; більше шести місяців підряд після народження дитини не забезпечував належного піклування про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток; продовжує на даний час ухилятися від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню сина до його повноліття та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Малинської міської ради №1128/03-51 від 23.10.2019 року підтверджень ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено. Орган опіки і піклування не має вагомих доказів щодо неналежного ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків. Отже, вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , 2015 року народження (а.с.100-101).

Однак під час розгляду справи в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 показали, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, не намагається виправитись, не змінив свого ставлення до дитини та взагалі не приймає жодної участі в утриманні, розвитку та вихованні дитини, залишив дружину та дитину в лікарні після пологів, повідомивши, що їх кидає.

Враховуючи покази свідків, нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом України, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_3 , адже він не проживає разом з дитиною, не виконує своїх батьківських обов`язків з його утримання та виховання, сином не цікавиться, в необхідній мірі участі в його житті не приймає, також відповідач свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не цікавиться його долею з народження, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. Таке байдуже ставлення відповідача до свого малолітнього сина судом розцінюється як самоусунення від участі у житті дитини. Також суд бере до уваги, що відповідач ніколи матеріально не допомагав своїй дитині та не намагався виправити ситуацію, що склалася.

Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 .

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав також підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Оскільки в частині вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд даної справи підлягає стягненню в дохід держави з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4,10,13,19,77-80,89,141,258,259,263-265,280,289 ЦПК України, на підставі ст.164 п.2 ч.1, ст.ст. 180, 184 СК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_3 , паспорт громадянина Російської НОМЕР_2 , виданий 03.02.2010 тп №32, Відділом УФМС Росії по Санкт-Петербургу та Ленінградської області в Колпінському районі м. Санкт- Петербург

аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3

на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_3 , паспорт громадянина Російської НОМЕР_2 , виданий 03.02.2010 тп №32, Відділом УФМС Росії по Санкт-Петербургу та Ленінградської області в Колпінському районі м. Санкт-Петербург на користь держави 704,80 грн. судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Позивач може оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 02 грудня 2019 року.

Суддя