КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку в земельній ділянці,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , згідно з яким просив: визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом від 04.08.2010 року після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 1,6777 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:001:0410, яка розташована на території Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 , якому на підставі Державного акту серії ЯЛ №131088 від 02.07.2010 року належала земельна ділянка площею 1,6777 га з кадастровим номером 604:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Іванківської сільської ради Бориспільського району.

При цьому, за життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своєї майно, окрім земельної ділянки площею 0,20 га по АДРЕСА_1 , заповідав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних долях.

Разом з тим, зазначав, що він позбавлений отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки державний акт на вищевказану земельну ділянку в нього відсутній.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку в земельній ділянці площею 1,6777 га з кадастровим номером :04:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованій на території Іванківської сільської ради Бориспілського району. Визнано за ОСОБА_2 право власності на іншу Ѕ частку в земельній ділянці площею 1,6777 га з кадастровим номером :04:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованій на території Іванківської сільської ради Бориспільського району (а.с. 117-119).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.06.2019 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частку в земельній ділянці площею 1,6777 га з кадастровим номером :04:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованій на території Іванківської сільської ради Бориспільського району.

При цьому, в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, визнавши за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, порушив вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу та вийшов за межі пред`явлених позовних вимог (а.с. 120-122).

Ухвалою Київського апеляційної суду від 19.08.2019 року справу повернуто до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для усунення недоліків в її оформленні (ухвалення додаткового рішення) (а.с. 126, 127).

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 142, 143).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.10.2019 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 151, 152).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.10.2019 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (а.с. 156).

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач на третя особа у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частку в земельній ділянці. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину земельної ділянки площею 1,6777 га з кадастровим номером :04:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованій на території Іванківської сільської ради Бориспільського району, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 вчасно та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак через відсутність оригіналу державного акту на право власності на спірну ділянку отримав від нотаріуса відмову від видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім того, судом першої інстанції було визнано за прийнятне, доцільне та допустиме визнати за ОСОБА_2 право власності на іншу Ѕ частку спірної земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , якому на підставі Державного акту серії ЯЛ №131088 від 02.07.2010 року належала земельна ділянка площею 1,6777 га з кадастровим :04:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Іванківської сільської ради Бориспільського району.

За своє життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своєї майно, окрім земельної ділянки площею 0,20 га по АДРЕСА_1 , заповідав своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних долях.

При цьому, 12.05.2012 року та 23.05.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Бориспільської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття ними спадщини.

Тобто, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 вчасно та у встановленому порядку прийняли спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Разом з тим, у зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу державного акту на право власності постановою державного нотаріуса Бориспільської державної нотаріальної контори Скрипки А.О. від 15.12.2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Про обов`язковість надання державного акту на земельну ділянку з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом також було наголошено й в листі Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 01.06.2013 року у відповідь на заяву ОСОБА_2 щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Наразі, як свідчать матеріали даної справи, спадкова справа у провадженні нотаріуса не перебуває, оскільки її оригінал було вилучено слідчими органами. Тобто, жоден із спадкоємців тривалий час не має можливості вступити в спадкові права після смерті свого батька.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як передбачено ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяць, який починається з часу відкриття спадщини.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Ѕ частину земельної ділянки площею 1,6777 га з кадастровим номером :04:001:0410 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованій на території Іванківської сільської ради Бориспільського району, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 вчасно та у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак через відсутність оригіналу державного акту на право власності на спірну ділянку отримав від нотаріуса відмову від видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Крім того, з посиланням на необхідність забезпечення юридичної визначеності та з метою уникнення обставин, що перешкоджатимуть виконанню цього судового рішення, судом першої інстанції було визнано за прийнятне та допустиме визнати за ОСОБА_2 право власності на іншу Ѕ частку спірної земельної ділянки.

Вказаний висновок колегія суддів вважає правильним, виваженим і справедливим, адже суд, визнаючи право власності позивача на Ѕ частину земельної ділянки, визначив правовий статус іншої частини земельної ділянки, що, в свою чергу, не суперечить вимогам ЦК України щодо здійснення права спільної часткової власності та відповідає основними засадам (принципам) цивільного судочинства, встановленим ст. 2 ЦПК України.

У даному випадку вирішення судом питання про належність іншої Ѕ частини земельної ділянки відповідачу (який є спадкоємцем нарівні з позивачем) не можна вважати виходом за межі позовних вимог, адже визнаючи право власності на частку певного майна, суд зобов`язаний визначитися з іншою часткою, оскільки цілого об`єкту вже не існуватиме.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку в земельній ділянці - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська