Провадження № 4-с/761/21/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л,

при секретарі Шлапаковій А.О.,

за участі

представника скаржника ОСОБА_1,

державного виконавця Салеомона А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: державний виконавець ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салеомон Артем Андрійович, заінтересована особа: ОСОБА_4 на рішення та дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця та просила суд визнати дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в особі державного виконавця Відділу державної виконавчої служби та Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомона Артема Андрійовича протиправними щодо відмови у знятті арешту з майна скаржника ОСОБА_2 від 04.02.2016 року та оголошення заборони на його відчуження щодо належного їй нерухомого майна: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення АДРЕСА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в особі державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомона Артема Андрійовича зняти арешт з майна скаржника ОСОБА_2 від 04.02.2016 р. та оголошення заборони на його відчуження щодо належного їй нерухомого майна: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення АДРЕСА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року. Вимоги скарги заявник обґрунтовує тим, що державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомоном Артемом Андрійовичем у виконавчому провадженні № 50015671 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 від 04.02.2016 р. та оголошення заборони на його відчуження щодо належного їй нерухомого майна: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення АДРЕСА_2, на підставі ухвали Шевченківського районного суду від 01.02.2016 р. по справі №761/17542/15-ц. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року було вжито заходів для забезпечення позову про визнання недійсними договорів дарування. Зазначена ухвала втратила чинність на підставі ухвали Апеляційного суду від 16.03.2016 року. До відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, що знаходиться за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110 було подано дві заяви від 20.04.2018 року та від 12.06.2018 року з проханням зняти арешт з майна скаржника на підставі Ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року. Протягом трьох місяців державний виконавець на особистих прийомах говорив, що арешт буде знято, але тільки 27 липня 2018 року повідомив, що арешт зняти він не може. Порушуючи п.15.13. Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України копії судових рішень видаються судом, у якому перебуває справа на момент надходження відповідної заяви, Державний виконавець ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомон Артем Андрійович відмовив, мотивуючи тим, що копія ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року повинна бути завірена тільки Апеляційним судом м. Києва. Відповідно до посадової інструкції працівників апарату Верховного Суду України начальник управління має право посвідчувати копії документів. 05.07.2018 року було направлено адвокатський запит до державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, але на сьогодні відповіді не надано. Бездіяльність Державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомона Артема Андрійовича, що проявляється у відмові зняти арешт з майна скаржника ОСОБА_2 від 04.02.2016 р. та оголошення заборони на його відчуження щодо належного їй нерухомого майна: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення АДРЕСА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року, порушуючи права скаржника на користування своїм майном. Скаржник вважає дії державного виконавця Салеомона Артема Андрійовича незаконними, такими, що порушують його права та інтереси.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 підтримала вимоги скарги, просила задовольнити.

Державний виконавець Салеомон А.А. зазначив, що під час вчинення виконавчий дій права скаржника ОСОБА_2 не порушувалися.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду скарги повідомлялась належним чином, що відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року було вжито заходів для забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування. Накладено арешт на : нежитлове приміщення, група приміщень АДРЕСА_4; 1/2 нежилого приміщення № 114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв.м., а саме: ту частину, яка має один відокремлений вхід, та складається з групи приміщень - S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9-9,8*10-6,1*11-15,9*ХІІ-14,3) за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення з АДРЕСА_3; нежитлове приміщення АДРЕСА_2.

03.02.2016 року ОСОБА_4 звернулася до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту.

04.02.2016 року державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомоном Артемом Андрійовичем у виконавчому провадженні № 50015671 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на відчуження нерухомого майна: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення АДРЕСА_2, на підставі ухвали Шевченківського районного суду від 01.02.2016 р. по справі №761/17542/15-ц.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16.03.2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року про забезпечення позову - скасовано. Постановлено нову ухвалу. В задоволенні заяви позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовлено.

20.04.2018 року та 12.06.2018 року до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було подано дві заяви з проханням зняти арешт з майна скаржника на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року.

Скаржник в позовній заяві зазначає, що протягом трьох місяців державний виконавець на особистих прийомах говорив, що арешт буде знято, але тільки 27 липня 2018 року повідомив, що арешт зняти він не може, оскільки, копія ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року повинна бути завірена тільки Апеляційним судом м. Києва, а не начальником управління ВСУ, чим порушив вимоги п.15.13. Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до посадової інструкції працівників апарату Верховного Суду України начальник управління має право посвідчувати копії документів.

05.07.2018 року було направлено адвокатський запит до державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про зняття арешту, але на сьогодні відповіді не надано.

Бездіяльність Державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомона Артема Андрійовича проявляється у відмові зняти арешт з майна скаржника ОСОБА_2 від 04.02.2016 р. та оголошення заборони на його відчуження щодо належного їй нерухомого майна: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлове приміщення АДРЕСА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року, порушуючи права скаржника на користування своїм майном.

Скаржник вважає дії державного виконавця Салеомона Артема Андрійовича незаконними, такими, що порушують його права та інтереси.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з'явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання виконавцем покладених на нього обов'язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постановою від 25.03.2016 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Салеомоном А.А. було закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведене, з огляду на вимоги чинного законодавства України, суд має погодитися з доводами скаржника щодо неправомірності дій державного виконавця при відмові зняти арешт з майна боржника.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе задовольнити скаргу в частині визнання дії Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, в особі державного виконавця Відділу державної виконавчої служби та Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомона Артема Андрійовича протиправними щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 та заборони на його відчуження, а саме: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлового приміщення АДРЕСА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року.

Разом з тим,вимога про зобов'язання зняти арешт з майна боржника не підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем 25.03.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому, з огляду на те, що державний виконавець діє у межах спеціального Закону та виконання виконавчого документу, в цій частині скарга задоволенню не підлягає і підняте питання може бути вирішено шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258-260, 268, 450-452 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2, заінтересовані особи: державний виконавець ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Салеомон Артем Андрійович, заінтересована особа ОСОБА_4 на рішення та дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Салеомона Артема Андрійовича протиправними щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_2 та заборони на його відчуження, а саме: Ѕ нежилого приміщення №114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв. м, а саме: ту частину, яка має відокремлений вхід, та складається з групи приміщень -S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9- 9.8*10-6,1*11-15, 9*ХІІ-14,3), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; нежитлового приміщення №3 загальною площею 61,60 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2016 року.

В задоволенні іншої частини вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом п»ятнадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: