Справа 206/1157/19
Провадження 2/206/562/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тертя особа: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання,

за участі представника

позивача, адвоката Маркело В.О.,

встановив:

20 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в якому просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений між ним і відповідачами ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою, та повернути сторони в первісний стан. Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою 21.12.2016 року, належала квартира АДРЕСА_1 . Квартира складається з 3-х житлових кімнат площею 46,7 кв.м, загальною площею 66,7 кв.м. Він хворіє, постійно працювати не може, тому домовився зі своїми знайомими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що вони будуть його довічно утримувати, а він їм передає у власність належну на праві власності квартиру. Відповідачі йому пообіцяли, що всі умови договору довічного утримання, який буде укладено, вони будуть виконувати солідарно, вчасно, без нагадувань. 28 грудня 2016 року між ним та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, згідно п. 1 якого він передав у власність відповідачам на праві спільної сумісної власності квартиру, розміщену на 3 поверсі 9- поверхового будинку за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 5 Договору довічного утримання набувачі зобов`язалися довічно повністю утримувати його, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігаючи в його безкоштовному довічному користуванні квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, ліків і необхідної допомоги) визначена сторонами у розмірі 3 000 гривень. Протягом 2017 року відповідачі, зокрема, відповідачка ОСОБА_3 , виконувала обов`язки за договором довічного утримання. Вона приїжджала до нього в разі необхідності, надавала грошові кошти, супроводжувала його в лікарню. Протягом 2018 року відповідачка ОСОБА_4 жодного разу не приїхала до нього, не телефонувала, не відповідала на його телефонні дзвінки. Відповідачка ОСОБА_3 на його прохання декілька разів супроводжувала його в лікарню, передавала грошові кошти на його утримання в розмірі 1 000 грн. щомісячно, що не відповідає умовам договору. Його не влаштовує те, як відповідачі виконують умови договору довічного утримання. На його прохання виконувати свої обов`язки в повному обсязі відповідачка ОСОБА_4 взагалі не реагує, а відповідачка ОСОБА_3 пояснила мені, що вона не може з об`єктивних підстав через відсутність коштів в повному обсязі виконувати умови договору. Відповідачка ОСОБА_3 згодна розірвати договір довічного утримання в нотаріуса, але відповідачка ОСОБА_4 взагалі ухиляється від спілкування,за місцем реєстрації вона не проживає, тому він навіть не може їй запропонувати розірвати договір за згодою сторін. Оскільки, відповідачі не виконують взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, він змушений звернутися до суду з цим позовом (а.с.2-3, 14-15).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подали.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Маркело В.О. в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала та просила задовольнити. Зазначила, що вона і ОСОБА_4 за договором довічного утримання були зобов`язані допомагати позивачу, але ОСОБА_4 жодного разу допомогу не надала та взагалі жодного разу не прийшла. Після підписання договору ОСОБА_4 зникла, на телефонні дзвінки не відповідає. Вона не може самостійно утримувати позивача, тому договір необхідно розірвати.

Відповідач ОСОБА_5 не використала своє право бути присутньою у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України, через оголошення, розміщене на офіційному сайті «Судова влада» і судові повістки, в матеріалах справи міститься конверт який направлявся відповідачу з позначкою не вручено «за закінченням терміну зберігання».

Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

27 лютого 2019 року дану позовну заяву залишено без руху (а.с.11).

04 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків (а.с.13).

13 серпня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження (а.с.17).

Ухвалою від 07 березня 2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.22).

18 квітня 2019 року від третьої особи Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.27).

13.05.2019 року представником позивача, адвокатом Маркело В.О. заявлено клопотання про витребування доказів (а.с.33).

Ухвалою судді від 13.05.2019 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3, м. Дніпро) належним чином засвідченої копії договору довічного утримання від 28.12.2016р. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.34).

Ухвалою від 13.05.2019 року продовжено строк підготовчого судового засідання до 05.06.2019 року (а.с.35).

13 травня 2019 року направлено запит до ВАДР управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ДМС (а.с.38).

27 травня 2019 року надійшла відповідь, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС, УДМС України у Дніпропетровській області ОСОБА_4 зміна прізвища на ОСОБА_6 зареєстрована в АДРЕСА_3 (а.с.40).

Ухвалою від 28.05.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.41).

19.06.2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом заслухано позивача та його представника, відповідача ОСОБА_3 , досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належала на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. 21 грудня 2016 року, зареєстровано в реєстрі № 2-1848 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2016р. (а.с.51-52).

28 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності квартиру, розміщену на 3 поверсі 9-поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 договору). ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобов`язалися довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігаючи в його безкоштовному довічному користуванні квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, ліків і необхідної допомоги) визначена сторонами у розмірі 3300,00грн. на місяць (п.5 договору), що підтверджується договором довічного утримання (догляду) від 28.12.2016р., посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., зареєстровано в реєстрі за № 2-1896, №2/2016 (а.с.48-50).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Так, статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Частиною 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем ОСОБА_3 , щодо нездійснення відповідачами неналежного виконання умов оскаржуваного договору, протилежне доведено не було.

Отже позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачами договірних обов`язків за Договором, а тому спірний Договір може бути розірвано на підставі п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 756 ЦК України, суд вбачає підстави для задоволенні позовної вимоги щодо набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 3-13, 76-82, 89, 141, 227- 229, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 28 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. (реєстр № 2-1896, 2/2016), скасувавши державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Поновити право власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 192 грн. 10 коп.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в Індустріальному районі міста Дніпра (вул. 20 років Перемоги, 51 м. Дніпро, 49127) повернути позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму в розмірі 192 грн. 10 коп. згідно квитанції № (#05) від 21 лютого 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков