АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/344/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 307000000 Льон О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м . Черкаси

Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Сіренка Ю.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особи, що подали апеляційні скарги - представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ОСОБА_6;

треті особи - ОСОБА_8, приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина Сергій Вячеславович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року, ухваленого у складі судді Льон О.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина Сергій Вячеславович, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору дарування недійсним, припинення права власності, визнання права власності на спадкове майно та стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2018 року ОСОБА_10 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору дарування недійсним, припинення права власності, визнання права власності на спадкове майно та стягнення боргу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є рідною донькою ОСОБА_11 Згідно запису акта про переміну прізвища, імені та по батькові №20 від 22 жовтня 2003 року її батько змінив прізвище, ім'я та по батькові на ОСОБА_12

Згідно постанови Канівського міськрайонного суду від 15 березня 1996 року її батько мав сплачувати на її утримання аліменти, але протягом всього часу не сплачував та заборгував аліменти в розмірі 31596,30 грн. Крім того, згідно іншого рішення Канівського міськрайонного суду від 01 червня 2012 року мав би сплачувати на її утримання аліменти на час її навчання, але теж не сплачував та заборгував суму в розмірі 16492,00 грн. Загальна сума заборгованості склала 48088,30 грн.

Після смерті її бабусі ОСОБА_13, яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_1, 10 квітня 2018 вона через адвоката звернувшись до Канівського міськрайонного суду з запитами про ознайомлення з матеріалами справи дізналася про те, що її батько ОСОБА_11 (ОСОБА_12) оголошений померлим з 21 липня 2014 року та видано свідоцтво про смерть і майно, що належало йому перейшло у спадок до рідного брата її батька - відповідача ОСОБА_6

На день смерті її батька станом на 21 липня 2014 року залишилося спадкове майно, зокрема, 1/4 частина житлової квартири АДРЕСА_1, яке невідомо яким чином перейшло до спадкоємця другої черги брата померлого. Вважає, що відповідач шахрайським способом заволодів майном, ввівши в оману нотаріуса про відсутність спадкоємців першої черги.

Оскільки оголошений померлим ОСОБА_11 (ОСОБА_12) є її батьком, вона як спадкоємець першої черги має право на його майно.

Вважає також, що і майно після смерті її діда, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 також оформлене поза межами закону та минаючи її батька і дядька ОСОБА_8, на ям»я якого залишила заповіт бабуся.

Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний погасити заборгованість, що виникла у спадкодавця в розмірі 48088,30 грн., оскільки прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11

Просила прийняти рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 борг по аліментам в розмірі 48088,30 грн. Визнати свідоцтво про право на спадщину від 28.10.2017 року недійсним. Визнати договір дарування від 26.09.2015 року недійсним. Припинити за ОСОБА_6 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_10 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 борг спадкодавця по аліментах в сумі 16492 грн.

ОСОБА_10 в задоволенні позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину від 28 жовтня 2017 року недійсним, визнання договору дарування від 26 вересня 2015 року недійсним, припинення права власності за ОСОБА_6 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 відмовлено.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги: ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 судові витрати понесені останнім на правничу професійну допомогу в сумі 12574,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судовий збір у сумі 1553,35 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 241,68 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1028,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати понесені останнім на правничу професійну допомогу в сумі 2700 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_10 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що при постановленні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду, судом було безпідставно застосовано положення пункту 5 частин 1 статті 257 ЦПК України, тобто ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права. Також вказує, що судом було невірно вирішено питання щодо визначення розміру судових витрат та їх подальшого розподілу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що у розрахунку витрат на правничу допомогу надані відповідачем до суду не конкретизують, що адвокатом проведена робота саме у даній справі.

Крім того зазначає, що у розрахунку витрат на правничу допомогу вказано, що адвокат виконав роботу на суму 14600 грн., а загальну суму вказано 14700 грн., що ставить під сумнів правильність складання вказаного розрахунку та відповідності його до реально виконаних робіт.

Судом не було враховано тієї обставини, що квитанції до прибуткового касового ордера не засвідчені належними чином, як передбачено ч. 5 ст. 95 ЦПК України.

Просив скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року та задовольнити його клопотання про залишення частини позовних вимог без розгляду, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року змінити частково. Рішення суду в частині стягнення боргу по аліментах залишити без змін. Визначити розмір судових витрат учасників справи та розподілити судові витрати між учасниками справи у відповідності до вимог ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 січня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_7 в частині оскарження ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог повернута автору апеляційної скарги на підставі положень пункту 4 частини 5 статті 357 ЦПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року в частині стягнення боргу спадкодавця по аліментах в сумі 16492 грн. та перерозподілити витрати з судового збору та правничої допомоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на час звернення до суду необхідно застосовувати положення ст. 179 СК України ( в редакції від 08.04.2012 року так як рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.06.2012 року), якою передбачено , що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків на ім?я кого вони виплачуються і мають використовуватися за цільовим призначенням. Аліменти за рішенням суду виплачувалися на користь матері позивача - ОСОБА_14, а тому на його думку у позивачки відсутнє суб'єктивне право на стягнення заборгованості.

Вважає, що позивач пропустила строк для пред'явлення вимоги, як кредитор до спадкодавця, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, обов'язок кредитора протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у даній справі та справа призначена до розгляду в судовому засіданні. Розгляд справи по суті розпочато в судовому засідання 26 жовтня 2018 року.

Відповідно до положень пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України, суд постановлює ухвалу про залишення позову без розгляду , якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Виходячи із викладеного, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що суд залишаючи без задоволення клопотання про залишення без розгляду частини позовних вимог порушив норми процесуального права, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що вказане клопотання було подане з порушенням положень викладених в статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що положення статті 257 ЦПК України щодо стадії залишення позову без розгляду підлягають застосуванню при поданні заяви про залишення позову без розгляду повністю і не підлягають застосуванню при поданні заяви про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, оскільки таке твердження суперечить положенням вищевказаної статті.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_6, оскаржує рішення лише в частині стягнення боргу по аліментах.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 є рідною донькою ОСОБА_11 Згідно запису акта про переміну прізвища, імені, по батькові №20 від 22 жовтня 2003 року її батько змінив прізвище, ім'я та по батькові на ОСОБА_12

Постановою Канівського міського суду Черкаської області від 15 березня 1996 року з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14, стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_15 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 05 березня 1996 року і до її повноліття, але не менше 25% неоподаткованого мінімуму доходів.

Рішенням Канівського міського суду Черкаської області від 01 червня 2012 року з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14, стягнуто на утримання дочки ОСОБА_15 у розмірі 25% від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 квітня 2012 року і на період її навчання до 30 червня 2014 року (справа №2308/1078/2012).

Відповідно до розрахунку старшого державного виконавця Канівського ВДВС ГТУЮ у Черкаській області Кизим Ю.О. про заборгованість по аліментах, станом на 30 червня 2014 року заборгованість ОСОБА_11 (ОСОБА_12) по аліментах за виконавчим листом Канівського міськрайонного суду №2308/1078/2012 виданого 19 листопада 2012 року становить 16 492 грн.

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневі реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції 27.08.2014 року було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_12, відповідно до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спадкоємцем майна ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його рідний брат - ОСОБА_6 Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: 1/4 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_3.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_10 в частині стягнення заборгованості по аліментах, суд виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину;кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині;вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність.

Статтею 194 СК України передбачено, що від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов'язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов'язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов'язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України).

Зобов'язання із сплати аліментів є таким, що нерозривно пов'язане із особою боржника, і дійсно припиняється із смертю боржника. Проте заборгованість по аліментах, яка існувала до моменту смерті боржника є зобов'язанням, яке не припиняється зі смертю боржника і включається до спадкової маси. Спадкоємці успадковують, як майно так і борги спадкодавця. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 21 березня 2018 року справа №161/11682/15-ц.

Що стосується посилань ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на пропуск позивачкою строку для пред'явлення даної вимоги, то колегія суддів вважає, що судом було вірно зазначено, що ОСОБА_10 не могла знати про відкриття спадщини після смерті батька ОСОБА_12, так як останнього оголошено померлим за рішенням суду. Строк вимоги у позивача до спадкоємця настав після прийняття ним спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_4, до суду з позовом позивач ОСОБА_10 звернулася - 31 травня 2018 року, тобто в межах строку передбаченого ч.3 ст. 1281 ЦК України.

Колегія суддів також на може прийняти до уваги твердження викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 про те, що відповідно до редакції статті 179 СК України, яка діяла на час прийняття рішення про стягнення аліментів (2012 рік), аліменти , одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім»я кого вони виплачуються, а тому позивачка ОСОБА_10 не має суб»єктивного права на стягнення заборгованості, оскільки рішенням суду від 01 червня 2012 року аліменти стягувались на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, які регулюються нормами викладеними в Главі 16 Сімейного Кодексу України «Обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання», до яких відповідно до положень статті 201 СК України норми статті 179 СК України не застосовуються.

Однак, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 та в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судових витрат понесених на правничу професійну допомогу в сумі 2700 гривень виходячи із наступного.

Відповідно до статті 42 ЦПК України учасниками справи є сторони, треті особи.

Статтею 52 ЦПК України передбачено, що треті особи? які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Із матеріалів справи вбачається, що третя особа ОСОБА_8 позов до відповідача ОСОБА_6 та інших осіб не продавав, в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги у справу не вступав.

Однією із вимог позовної заяви ОСОБА_10 є визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4.

Однак, дані про те, що ОСОБА_8 надавав ОСОБА_10 або іншим особам повноваження в порядку передбаченому ЦПК України представляти його інтереси в суді - в матеріалах справи відсутні.

Частина 4 статті 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов»язковою підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов»язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_8 права власності на частину спірної квартири та стягуючи з останнього судові витрати на користь відповідача у справі, суд допустив порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення та ухвалення нового, оскільки вирішив питання про права та обов»язки особи, яка не була залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє с самостійні вимоги, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового рішення.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_10 повноважень представляти інтереси ОСОБА_8 у даній цивільній справі, її позовні вимоги про визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 є такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати щодо вказаної позовної вимоги підлягають розподілу відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_10 - ОСОБА_7, стосовно того, що судом першої інстанції невірно визначено розмір судових витрат, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції при розподілі судових витрат між сторонами у своєму рішенні навів детальний розрахунок та стягнув витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, за виключенням судових витрат стягнутих з особи яка не приймала участь у розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Канівського міськрайонного суду від 11 червня 2018 року відстрочено сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 704,80 грн., за позовну вимогу немайнового характеру про припинення права власності на 2/3 частини квартири та визнання за відповідачем право власності на 1/3 частину квартири в розмірі 704,80 грн. та за позовну вимогу майнового характеру про визнання права власності за позивачем на 1/3 частину квартири, до ухвалення судового рішення у справі.

На виконання цієї ухвали ОСОБА_10 долучено квитанцію про сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 704,80 грн. За інші позовні вимоги судовий збір позивачем залишився не сплаченим, а тому суд стягнув з позивача на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги, у задоволенні яких позивачу відмовлено, а саме за позовну вимогу немайнового характеру - 704,80 грн. та за позовну вимогу майнового характеру про визнання права власності за позивачем на 1/3 частину квартири - 848,55 грн.

Під час звернення до суду з позовом позивач понесла судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 1409,60 грн.

Позовна вимога ОСОБА_10 майнового характеру, задоволена лише на 34,29%. Районний суд, врахувавши відсоток задоволених вимог, пропорційно розподілив і витрати на правову допомогу між сторонами.

Посилання представника ОСОБА_10, щодо сумніву розрахунку витрат на правничу допомогу, є безпідставним та не спростовує висновків суду першої інстанції.

05 березня 2019 року ОСОБА_6 надіслав до апеляційного суду докази понесених витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн. за представництво клієнта в апеляційній інстанції.

Відповідності до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів вважає, що вказані витрати необхідно залишити за відповідачем, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_6 про скасування рішення суду в частині стягнення боргу по аліментах є такою, що залишена без задоволення

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. Однак враховуючи що судом було допущено порушення норм процесуального права, яке є обов»язковою підставою для скасування рішення та прийняття в цій частині нового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_8 права власності на частину спірної квартири.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина Сергій Вячеславович про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання договору дарування недійсним, припинення права власності, визнання права власності на спадкове майно та стягнення боргу - змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 та в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судових витрат на правничу професійну допомогу в сумі 2700 гривень.

ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_6 про визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4 - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судових витрат понесених на правничу професійну допомогу змінити, збільшивши суму витрат які підлягають стягненню з 12 574 гривень 17 копійок до 15 274 гривень 17 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 22 березня 2019 року.