Провадження № 22-ц/824/2653/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 березня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільнх справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 вересня 2018 року у справі запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що із 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 грудня 2010 року шлюб між ними розірвано. Вони проживають окремо, син проживає з нею, а відповідач сплачує аліменти на утримання сина за судовим рішенням у розмірі 1/3 частини заробітку. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 і зменшено розмір аліментів на утримання сина до розміру 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказувала, що відповідач не несе в добровільному порядку додаткові витрати на сина, які полягають у наступному: витрати на оздоровлення у спортивному таборі за 2 рази - 12200 грн., масаж 10 сеансів - 5000 грн.; заняття в гуртку англійської мови за 5 місяців (січень 2017 - травень 2017 року) 10000 грн.; абонемент в спортклуб вартість за 5 місяців - 2275 грн., заняття з плавання з тренером 1 місяць - 2500 грн.; огляд лікарів (допуск в басейн) - 500 грн.; оформлення документів для відпочинку і лікування - 9500 грн., спортивний гурток із занять протиборствами за 5 місяців (січень 2017 - травень 2017 року) - 2250 грн., а всього - 56225 грн. Зважаючи на положення ст.141 СК України щодо рівності прав та обов'язків батьків щодо утримання дитини, відповідач має відшкодувати половину витрачених нею коштів у розмірі 28112,50 грн.

Окрім того, батько дитини ще до її народження почав жити окремо, допомоги

- 2 -

дружині під час вагітності не надавав. Після народження сина до пологового будинку не приходив та жодним чином не приділяв уваги дитині і в подальшому. Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з сином. Хлопчик сім років не знає батька та не має до нього жодних почуттів. З дня народження сина, тобто з листопада 2009 року вона разом з дитиною проживає у двохкімнатній квартирі, забезпечує сину гідні умови проживання і розвитку, гармонійну атмосфера оточення. Аліменти відповідачем в добровільному порядку не сплачувались та такі виплати стали можливими тільки після прийняття судом рішення. Всі питання щодо утримання та виховання дитини вона вирішує самостійно, без допомоги та підтримки батька. Вважає, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його навчанням, а тому є передбачені законом підстави для позбавлення його батьківських прав.

У зв'язку з наведеним просила стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 28112,50 грн. та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати покласти на відовідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25 вересня 2018 року позов задоволено частково. Позбавлено відповідача ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина ОСОБА_3. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована однобічністю судового розгляду та неврахування судом його доводів, зокрема того, що вона хворіла і хворіє, перебуває на стаціонарному лікуванні і фізично не могла піклуватися про дітей, що у свою чергу свідчить про відсутність у неї винної поведінки. Суд не звернув уваги на відсутність доказів її ухилення від піклування про дітей, та те, що її спілкування з дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку.

Відзив на апеляційну скаргу позивачка до суду не подала.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Преснякова І.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

Позивачка ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Орган опіки та піклування належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які

- 3 -

сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що із 28 липня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони проживають окремо.

Малолітній син ОСОБА_3 мешкає із матір'ю. Прізвище ОСОБА_3 неповнолітній ОСОБА_3 отримав у зв'язку із винесенням 13 листопада 2012 року Шевченківською районною в м.Києві державною адміністрацією розпорядження № 758 про надання дозволу громадянці ОСОБА_2 на зміну прізвища дитині.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2011 року частково задоволено вимоги ОСОБА_2 і стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 23 лютого 2011 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 і зменшено розмір аліментів на утримання сина до 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також судом встановлено, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2012 року відмовлено у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: прокуратура Маньківського району, орган опіки та піклування Шевченківського району м. Києва державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 станом на 01 травня 2012 року не має заборгованості по аліментам, на обліку лікаря нарколога та психіатра не стоїть, довідка - характеристика Маньківської селищної ради свідчить про те, що компрометуючих матеріалів на ОСОБА_1 не має. За місцем роботи відповідач характеризується позитивно. Позивачка не надала суду підтвердження винної поведінки батька щодо ухилення останнього від виконання ним його батьківських обов'язків та його свідомого нехтування батьківськими обов'язками.

Згідно висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 29 листопада 2017 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 2009 року народження.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю правових підстав, передбачених нормами ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його малолітнього сина ОСОБА_3.

При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_1 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у житті дитини, не піклується про фізичний і

- 4 -

духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя за відсутності будь-яких перешкод у цьому.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Сімейним Кодексом України, а саме ч.1 ст.150 передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати чи батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення вказаної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до роз'яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Вирішуючи спір, суд не врахував всіх обставин справи, які є істотними при вирішенні питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Зокрема, прийшовши до висновку, що відповідач не приймає участі у житті дитини, суд не звернув уваги на рівень особистих взаємин між сторонами як батьками хлопчика та їх вплив на можливість відповідача приймати участь у вихованні сина.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що взаємовідносини між сторонами негативні, вони між собою не спілкуються. Водночас позивачка заперечує проти його спілкування із сином і участі у його вихованні, він не має змоги телефонувати сину та спілкуватися з ним, бо не знає його номера мобільного телефону, які позивачка постійно змінює. Позивачка приховує в якій школі навчається їх син і він позбавлений можливості відвідувати батьківські збори чи забирати сина зі школи. Фактично позивачка унеможливила їх спілкування, хоча він бажає цього.

Такі доводи відповідача знайшли своє підтвердження, оскільки позивачка в суді апеляційної інстанції пояснила, що вона взагалі не спілкується із відповідачем, як і підтвердила, що не давала дозволу вчителям на те, щоб батько забирав хлопчика зі школи.

Отже висновки суду, що відповідач самоусунувся від виховання сина, не знайшли свого підтвердження. Це ж стосується посилань суду на те, що ОСОБА_1 жодного разу не звертався до органу опіки та піклування щодо розгляду питання про встановлення графіку побачень з сином.

Підтвердженням негативних взаємин між сторонами на думку суду є той факт, що позивачка вирішила змінити прізвище сина із батьківського ОСОБА_3 на своє ОСОБА_3, не навівши суду будь-яких об'єктивних та переконливих причин для таких дій.

- 5 -

Доводи позивачки про те, що відповідач умисно перешкоджає у виїзді сина за кордон не знайшли свого підтвердження, бо позивачка не надала суду жодного доказу з цього приводу. Відповідач у свою чергу пояснив, що він не заперечує проти поїздок сина за кордон, однак він має знати в яку країну і на який час від'їжджає син. Спочатку між ним і адвокатом позивачки про це була домовленість, яка пізніше не була дотримана позивачкою. Колегія суддів погоджується із такими доводами відповідача, який як батько дитини має знати в яку країну і на який час від'їжджає син.

Окрім того, позбавляючи відповідача батьківських прав, суд не врахував особу відповідача, якийна обліку лікаря нарколога та психіатра не стоїть, раніше не судимий, працює, негативні характеристики за місцем його проживання чи роботи відсутні.

Відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина.

Також, суд в достатній мірі не врахував попереднє рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили і яким відмовлено у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: прокуратура Маньківського району, орган опіки та піклування Шевченківського району м. Києва державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. При цьому суд не з'ясував, чи змінилася в бік погіршення поведінка відповідача у відношенні сина, а якщо змінилася, то в чому це полягає і якими причинами викликана така зміна.

Окрім того, задовольняючи позов, суд не врахував, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на батьків.

Відповідно до роз'яснень п.15 вищевказаної постанови Пленуму Верхового Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд наведених обставин не взяв до уваги, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволенняз підстав його недоведеності. Зокрема, позивачка не надала суду доказів на підтвердження винної поведінки відповідача щодо його ухилення від виконання батьківських обов'язків у відношенні неповнолітнього ОСОБА_3 та його свідомого нехтування цими обов'язками.

- 6 -

Окрім того, відмовляючи у позові суд керуються наступним.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

З огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, а також наявність протиріч між колишнім подружжям, щодо участі у вихованні спільної дитини, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав активно заперечує, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у позові колегія суддів оцінює критично і не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3. Даний висновок на думку колегії суддів є недостатньо мотивований, бо фактично обгрунтований прихильністю малолітнього хлопчика до матері, що є цілком природнім, бо дитина проживає із мамою і її життя та побут на протязі тривалого часу з народження залежить саме від мами, а не від батька, який проживає окремо.

Факт прихильності дитини до одного з батьків не є підставою для позбавлення батьківських прав, передбаченою ст.164 СК України. При цьому колегія суддів враховує відсутність будь-яких доказів у справі щодо агресивної чи зухвалої поведінки відповідача у відношенні свого сина, яка б давала підстави ОСОБА_3 негативно відноситися до батька.

Це ж стосується посилань на висновок Міського центру дитини служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 144 від 01 листопада 2017 року щодо психологічного обстеження сина сторін ОСОБА_3 та його прихильності до матері. Психологом зазначено, що як пояснив ОСОБА_1 він з 2009 року не проживає з ОСОБА_2 і намагався зустрічатись з дитиною, однак мати ігнорувала його звернення. Він впевнений, що якби мати ОСОБА_3 не була категорично проти його зустрічей з дитиною, він би приймав активну участь в житті сина. Наразі в нього своя сім'я та його дружина підтримує його бажання проводити час з сином.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

- 7 -

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25 вересня 2018 року в частині задоволення позову скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: