Справа № 346/3167/19
Провадження № 22-ц/4808/1242/19
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Томин О.О.. Девляшевського В.А.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Потятинник Ю. Р. в м. Коломия,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд з заявою про засотування обмежувального припису щодо кривдника - ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, у ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_4 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 лютого 2019 року визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, ОСОБА_1 здійснює напади на її житло, намагається вибити двері, стукає у вікна, стежить за ними з донькою з метою здійснення нападу та завдання їй фізичного та психологічного насильства, приїжджає до житла її батьків за адресою: АДРЕСА_2 , та вчиняє скандали. З метою вчинення стосовно неї та членів її сім`ї насильства, приїжджає до неї на роботу (оскільки вона є приватним підприємцем) за місцем знаходження її магазинів та складу та застосувує до неї фізичне, психологічне та економічне насильство, застосовує фізичну силу, вибиває двері, нищить майно, зриває перемовини з постачальниками та покупцями, обзиваючи їх нецензурною лайкою. Згідно з витяга із кримінального провадження № 0001679. 09.11.2016 року у вечірній період часу в АДРЕСА_3 Коломия, по АДРЕСА_4 Симоненка АДРЕСА_5 Б/8 на ґрунті неприязних відносин відповідач вчинив з нею конфлікт, в ході якого спричинив їй тілесні ушкодження. Згідно з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 000715 23.07.2018 року біля 20 год в м. Коломия по вул. Міцкевича, біля господарства № 112 А, в ході словесної суперечки через неприязні відносини відповідач побив її, чим спричинив їй тілесні ушкодження. За фактом застосування щодо неї насильства, органом досудового розслідування- Коломийським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Івано Франківській області 01.06.2019 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 0000524 стосовно колишнього чоловіка ОСОБА_1 за ст. 125 ч.1 КК України. Посилаючись на те, що наявні обґрунтовані ризики вчинення відповідачем домашнього насильства щодо неї, тому вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи наведене, просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , з визначенням кількох заходів тимчасового обмеження його прав на строк шість місяців, а саме:- заборонити перебувати в місці мого, проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ; - заборонити наближатися на відстань менше 100 метрів до місця мого перебування чи роботи, місця навчання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Допустити рішення суду негайному виконанню.

Рішенням Коломийського районного суду від 06 серпня 2019 року задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на п`ять місяців з визначенням заходу тимчасового обмеження його права у виді заборони наближатись на відстань менше 50 метрів до місця перебування ОСОБА_3 . В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, ОСОБА_3 обмежує його у праві бачитись з донькою та створює перешкоди для спілкуванні з дитиною. Вказує, що ОСОБА_3 не виконує рішення Комісії з питань захисту прав дитини з визначеним у ньому графіку щотижневого з п`ятниці по неділю. Твердження ОСОБА_3 , про те, що наявна реальна загроза її життю і здоров`ю не підтверджена доказами та є голослівними. Згідно висновків психологів він як батько ОСОБА_4 позитивно впливає на виховання малолітньої доньки, будь яких негативних наслідків після спілкування дитини з батьком не виявлено. Крім того, ОСОБА_3 не надано будь-яких доказів відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству» щодо внесення відомостей щодо вчинення з його сторони відносно ОСОБА_3 та дитини ОСОБА_4 домашнього насильства.

10 жовтня 2019 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що потребує захисту згідно вимог Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», оскільки ОСОБА_4 систематично здійснював щодо неї фізичне та психологічне насильство. Крім того, ОСОБА_4 здійснює напади на її житло: намагається вибити двері, стукає у вікна, а також приїджає до житла її батьків та до місця її роботи з погрозами. ОСОБА_1 не виконує та не дотримується визначеного Комісією графіку зустрічей, не доводить до відома Комісії причини недотримання графіку; без погодження з нею та без її згоди віддає дитину пізніше встановленого графіку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просить суд її задовольнити.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку повідомлена про час та місце розгляду справи, в судовоме засідання повторно не з`явилась, що відповідно ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , строком на п`ять місяців, з визначенням заходу тимчасового обмеження його прав у виді заборони наближатися на відстань менше 50 метрів до місця перебування ОСОБА_3 . Такий захід суд вважає оптимальним і достатнім для захисту заявниці. В решті заявлених вимог слід відмовити, оскільки суд не знайшов достатніх підстав для заборони ОСОБА_1 наближатись до місця навчання дитини. Щодо вимоги заяви про заборону ОСОБА_1 перебувати в місці проживання заявниці чи роботи, то дана вимога частково охоплюється вищевказаним застосованим судом заходом тимчасового обмеження. До того ж, судом встановлено, що заявниця проживає в багатоквартирному будинку і ОСОБА_1 до її квартири не заходив, а за допомогою телефону зв`язувався з заявницею, яка зобов`язана забезпечити йому зустрічі з дитиною. Як встановлено судом, заявниця здійснює торгівлю в декількох магазинах, зокрема в торговому центрі, а тому заборона наближатись до її місця роботи не менше як на 100 м призвела б до необгрунтованого порушення прав ОСОБА_1 , зокрема прав споживача.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року.

Від шлюбу у сторін дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Коломийським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 000715 від 24 липня 2018 року за правовою кваліфікацією - частина перша статті 125 КК України.

Згідно з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань з фабули кримінального провадження № 000715 вбачається, що 23 липня 2018 року біля 20.00 год в м. Коломия по вул. Міцкевича біля господарства №112А в ході словесної суперечки через неприязні відносини ОСОБА_3 побив колишній чоловік ОСОБА_1 , 1986 року народження, чим спричинив їй тілесні ушкодження.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який набрав чинності 07 січня 2018 року. Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом психологічного дослідження малолітньої ОСОБА_4 від 06.02.2019, донька постійно підтримувала теплий контакт з батьком (а.а.50).

Приязні відносини між донькою та батьком підтверджуються заявою ОСОБА_3 про дачу згоди ОСОБА_1 на тимчасову поїздку малолітньої ОСОБА_4 в супроводі батька за кордон на період з 21 жовтня 2019 року по 02 грудня 2019 року.

Ухвалюючи рішення про видачу обмежувального припису, судом першої інстанції не звернув уваги на те, що у матеріалах справи відсутні докази про постраждалих осіб та не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_3 та неповнолітньої доньки, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи вчинення ОСОБА_1 23 липня 2018 року насильства щодо заявника, оскільки наявність кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за зверненням заявника, не є доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 .

Згідно ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки заява ОСОБА_3 не підлягаює задоволенню, то понесені витрати на судовий збір, пов`язані з розглядом справи слід покласти на заявницю.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 серпня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 28 листопада 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

О.О. Томин

В.А.Девляшевський