БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/99/19
Справа № 356/743/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю позивача ОСОБА_1

Представника позивачки ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 15.09.2013 року шлюб між нею та відповідачем по справі - ОСОБА_3, укладений 30.06.2002 року, було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2015 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, разом вони не проживають та спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, має власні джерела доходів, інших утриманців не має, а, отже, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відтак, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

05.02.2019 року через канцелярію суду позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій раніше наведені аргументи конкретизувала, вказавши, що відповідач працює в ПП «Фірма Акта» та має постійний дохід у розмірі 5 870 грн., у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.12.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, так як вказаний розмір аліментів забезпечить рівність батьків у виконанні ними обов'язку по утриманню дитини (а.с.68-70).

24.01.2019 року через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив в частині розміру пред'явлених до стягнення аліментів. Зазначив, що хоч дитина і проживає разом з позивачкою, проте він розуміє свій батьківський обов'язок та щомісячно надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується відповідними квитанціями, а 21.09.2013 року подарував дочці свою квартиру. Вказав, що постійно працює в ПП «Фірма Акта» та отримує щомісячну заробітну плату в розмірі 4 709,25 грн. Крім того, повторно одружився з ОСОБА_5, яка є інвалідом 3 групи, не працює та перебуває на його утриманні. За таких обставин, стягнення з нього на користь позивачки аліментів у пред'явленому розмірі поставить його в скрутне матеріальне становище та позбавить засобів до існування. Відтак, просив визначити розмір аліментів у частці від його доходу у розмірі ј частини, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с.23-26).

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, наведеними в позові, просили задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пред'явлений позов визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки на утримання їх спільної неповнолітньої доньки аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та додані до них докази, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим 11.01.2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 42 (а.с.12).

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований Усівською сільською радою Згурівського району Київської області 30.06.2002 року, розірвано на підставі рішення Березанського міського суду Київської області від 15.09.2013 року, що підтверджується відміткою в паспорті позивачки (а.с.7).

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4, наказом № 12-к від 01.01.2004 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в ПП «Фірма Акта» та наказом № 31-к від 07.12.2004 року переведений на посаду завідуючого складом (а.с.54-57).

За змістом довідок від 21.01.2019 року за № АК000000003 та № АК000000004, ОСОБА_3 працює в ПП «Фірма Акта» на посаді завідуючого складом; його сукупний дохід за період з 01.12.2018 року по 31.01.2019 року становить 11 720 грн., з врахуванням утримань - 9 418,50 грн.; сукупний дохід в місяць складає 5 850 грн., з врахуванням утримань - 4 709,25 грн. щомісячно (а.с.52-53).

Як вбачається з наданих суду квитанцій та дублікатів квитанцій від 14.05.2014 року, 11.06.2014 року, 09.07.2014 року, 09.09.2014 року, 08.10.2014 року, 10.11.2014 року, 07.04.2015 року, 08.05.2015 року, 03.07.2015 року, 07.08.2015 року, 07.09.2015 року, 06.10.2015 року, 02.11.2015 року, 03.12.2015 року, 13.01.2016 року, 08.02.2016 року, 04.03.2016 року, 05.04.2016 року, 04.05.2016 року, 02.06.2016 року, 04.07.2016 року, 03.08.2016 року, 02.09.2016 року, 07.10.2016 року, 10.11.2016 року, 09.12.2016 року, 04.02.2017 року, 13.03.2017 року, 11.04.2017 року, 12.05.2017 року, 06.06.2017 року, 21.07.2017 року, 23.08.2017 року, 11.09.2017 року, 18.10.2017 року, 27.11.2017 року, 12.12.2017 року, 22.01.2018 року, 19.02.2018 року, 21.03.2018 року, 12.04.2018 року, 04.05.2018 року, 13.06.2018 року, 05.07.2018 року, 27.08.2018 року, 20.09.2018 року, 23.10.2018 року, 26.11.2018 року, 21.11.2018 року, ОСОБА_6 надавав матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37-51).

Крім того, згідно договору дарування квартири від 21.09.2013 року № 931ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

Разом з тим, 01.10.2016 року ОСОБА_3 повторно одружився, уклавши шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 01.10.2016 року, актовий запис № 306 (а.с.29).

У відповідності з довідкою житлово-будівельного кооперативу «Победа-1» від 22.12.2018 року за вих. № 58, відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 в ЖБК «Победа-1» разом з дружиною ОСОБА_5 та пасинком ОСОБА_8, 2004 року народження (а.с.36).

Водночас, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0765332 від 24.10.2018 року, ОСОБА_5 є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню з обмеженою працездатністю, інвалідність встановлена на період з 01.11.2018 року по 01.11.2020 року (а.с.30).

Згідно довідки Фастівської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості від 09.01.2019 року за № 75, ОСОБА_5 на обліку як безробітна не перебуває, допомоги по безробіттю не отримує (а.с.34).

За відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, наданими Фастівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області 07.11.2018 року, інформація про ОСОБА_5 за період з червня 2016 року включно в Реєстрі відсутня (а.с.35).

За змістом ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як роз'яснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України.

Як визначено ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобов'язання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов'язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, ч. 2 ст. 75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

При цьому, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (ч. 3 ст. 75 СК України).

Відтак, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, батько з сім'єю не проживає, надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, разом з тим, домовленості про сплату аліментів між батьками на момент звернення до суду з позовом не досягнуто. Крім того, відповідач є працездатним, фізично здоровим, має постійне місце роботи та регулярний дохід, що вказує на можливість надання матеріальної допомоги на утримання доньки, разом з тим, має на утриманні дружину, яка є інвалідом ІІІ групи, відтак, в розумінні ст. 75 СК України визнається непрацездатним членом подружжя, яка проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

Разом з тим, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

За таких обставин, позивачкою при зверненні до суду не надано та в судовому засіданні не встановлено жодних належних доказів на підтвердження розміру пред'явлених позивачкою до стягнення аліментів у вигляді 1/3 частини від всіх видів заробітку відповідача.

Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених фактичних обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та інтересам неповнолітньої дитини, а також не суперечить чинному законодавству.

Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 11.12.2018 року.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 180-182, 183, 191 СК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355, 430 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) аліменти на утримання їх з відповідачем неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11.12.2018 року.

В решті - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик