22-ц/804/3159/19
265/1717/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/1717/19

Номер провадження 22-ц/804/3159/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.

секретар Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2019 року, у складі судді Вайновського А.М., повний текст рішення складений 30 вересня 2019 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В с т а н о в и в:

14 березня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість у розмірі 7942,28 грн. за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2008 року.

В мотивування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 лютого 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10800 грн. на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. 04 травня 2018 року позивачем направлено претензію кредитора до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, яка 27 червня 2018 року повідомила, що претензію переадресовано до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи. 16 жовтня 2018 року позивачем отримано відповідь від приватного нотаріуса, в якій зазначалося, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 09 січня 2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 направлено лист-претензію із пред`явленням вимог, однак з боку відповідача ніяких дій не виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком становить 7942,28 гривень та складається з суми тіла кредиту 2268,14 гривень, нарахованих процентів за користування кредитом 5674,14 гривень.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з даним заочним рішенням, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема зазначив, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що позивачем не надано доказів щодо спадкового майна та його вартості.

Судом не враховано, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої, як визначено статтею 1218 ЦК України, входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинились внаслідок її смерті. Відповідач повинен відповідати перед кредитором, оскільки зобов`язання успадковані на рівні з правами, встановити склад спадщини та її вартість перед зверненням до суду позивач не мав можливості.

Вважає, що суд повинен був самостійно встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, оскільки відповідно до Закону України «Про інформацію» дана інформація є конфіденційною, з обмеженим доступом.

Зазначає, що Банк своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогами про стягнення заборгованості, розмір заявленої суми обґрунтований. Відповідачем не доведено, що спадкового майна за померлим позичальником немає або воно є меншою вартістю, ніж заявлені кредитором спадкодавця вимоги.

Вказує, що всупереч принципу змагальності суд фактично поклав тягар доказування лише на позивача та позбавив Банк права на поновлення своїх порушених прав за рахунок майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України відповідачем на адресу апеляційного суду відзив не подано.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутності сторін, які в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 110,112 -114). Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 160).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у справі не надано жодних належних та допустимих доказів щодо спадкового майна, прийнятого спадкоємцем ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , а також його загальної вартості, що унеможливлює визначення судом у відповідності до ст. 1282 ЦК України обсягу його відповідальності за успадкованими зобов`язаннями, що виникають з умов договору кредиту № б/н від 15.02.2008 року. При цьому будь-яких заяв чи клопотань, що стосуються таких доказів, позивачем до позову долучено не було і в ході вирішення справи не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

З таким висновком апеляційний суд не може не погодитись, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За положеннями частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України).

Отже, зобов`язання, що виникають на підставі кредитного договору за життя спадкодавця, не є такими, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця та не припиняються внаслідок його смерті, а тому входять до складу спадщини.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим зазначена норма застосовується в разі дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н, шляхом надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 28 липня 2017 року вчинено актовий запис № 1154 (а.с.49).

Відповідно до наданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 лютого 2008 року станом на 22 січня 2019 року заборгованість за кредитом становить 2268,14 гривень, заборгованість за відсотками 5674,14 гривень ( а.с.10, 11).

04 травня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1281 ЦК України, звернувся до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із претензією кредитора на загальну суму 7942,28 гривень, яка була переправлена за місцем відкриття спадкової справи - до приватного нотаріуса Пахниць Н.В. (а.с.50 56).

Листом від 07 серпня 2018 за № 458/02-14 приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. повідомила, що у її провадженні перебуває спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Подана заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 , заява про відмову від спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Інших заяв не надходило. Також було видано свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.57).

26 грудня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» спрямовано лист-претензію на ім`я спадкоємця ОСОБА_1 про необхідність погашення суми боргу за договором кредиту у розмірі 7942,28 грн (а.с.57).

Відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець прав та обов`язків померлого позичальника ОСОБА_2 , який у встановленому порядку та у межах передбаченого законом строку прийняв спадщину, має нести відповідальність за зобов`язаннями, що виникають з умов договору кредиту № б/н від 15 лютого 2008 року, у межах вартості успадкованого майна.

Відповідно до положень статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів на підтвердження обсягу та вартості спадкового майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позову банку.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані з колом спадкоємців, належністю спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартістю та дотриманням кредитором визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193св18).

За встановлених обставин не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо обов`язку суду самостійно встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, а відповідач повинен довести те, що спадкового майна за померлим позичальником не має або воно меншої вартості, ніж заявлені кредитором спадкодавця.

Згідно частини 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

За положеннями частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів не скористався.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком апеляційним судом враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

З будь-якими заявами або клопотаннями про витребування доказів щодо наявності у спадкодавця майна та його вартості, позивач до суду першої інстанції не звертався.

Не надано таких клопотань, з наведенням поважності причин їх неподання, і під час перегляду справи апеляційним судом.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовних вимог.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні, та підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 листопада 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова