Справа № 185/9169/18
Провадження № 2/185/1079/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Чернишової К.Д., за участю позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/9169/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку № 11 по провулку Бригадний в с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області. Позовна заява мотивована тим, що Відповідач в справі зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є власником будинку № 11 по провулку Бригадний в с. Вязівок Павлоградського району Дніпропетровської області. З 2000 р. Відповідач перестав проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 в спірному житловому приміщенні нема ніякого, спільне господарство не ведеться. Відповідач взагалі не проявляє ніякого інтересу до житла, де зареєстрована. Відповідач, незважаючи на неодноразові прохання Позивача, не бажає добровільно знятися з реєстрації місця проживання.

Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, згідно пояснень, дозволив проживати відповідачу за адресою у м.Павлоград вул. Озерна, 94/35, у своїй квартирі, у звязку з хворобою чоловіка, щоб не заразилась відкритою формою туберкульозу. Відповідач з 2016 року проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 з дозволу позивача. Позивач вказав, що не бажає, що відповідач проживала та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказала, що більше ніде зареєструвати своє місце проживання, з 22.11.2014 року проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 з дозволу позивача у його квартирі. З 2009 року не проживає в будинку на Бригадному, залишила в 2009 році речі в кладовищі. Приїжджала в 2017 році, заходила, не пустили додому, вказала, що проживати не пустять, там мачуха.

Вислухавши сторін у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що право власності на будинок 11 по провулку Бригадний в селі Вязівок, Павлоградського району, Дніпропетровської області належить ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частини на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину посвідченого 23.11.1991 року Другою Павлоградською державної нотаріальною конторою за р. № 2615, що підтверджується відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно довідки Колективного підприємства Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації № 56 від 07.02.2019 року право власності на будинок 11 по провулку Бригадний в селі Вязівок, Павлоградського району, Дніпропетровської області належить ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частини на підставі договору дарування, посвідченого 18.06.1992 року виконавчим комітетом Вязівської сільської ради за р. № 49, 1/2 частина станом на 14.07.2008 р. на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину посвідченого 23.11.1991 року Другою Павлоградською державної нотаріальною конторою за р. № 2615.

У вищевказаному будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14.11.2018 року, довідкою № 5712 від 23.10.2018 року, виданою Вербківською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

ОСОБА_4 до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_4 до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16.

Актом огляду житлового будинку, складеного 22 жовтня 2018 року старостою села Вязівок ОСОБА_5, встановлено, що ОСОБА_3 фактично за адресою своєї реєстрації: Дніпропетровська область, Павлоградський район, село Вязівок будинок 11, не проживає з 2000 року. Акт складено в присутності та підписаний депутатом ОСОБА_6, та сусідом ОСОБА_7, старостою села та власником житлового будинку.

Згідно пояснень, наданих позивачем та відповідачем в судовому засіданні, відповідач не проживала за адресою реєстрації місця проживання (адреса) за домовленістю з власником домоволодіння, позивачем, позивач дозволив відповідачу проживати в квартирі за адресою м. Павлоград, вул. Озерна, 94/35, яка згідно пояснень позивача також перебуває у його власності.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Враховуючи наявність поважних причин не проживання відповідача в домоволодінні за адресою Дніпропетровська область, Павлоградський район, село Вязівок будинок 11, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, до ОСОБА_3, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення у повному обсязі складено 19 березня 2019 року.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. О. Врона