г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/172/18
Номер провадження 2/213/49/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
заочне

19 березня 2019 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Нестеренка О.М.,
секретар судового засідання - Ладухіна І.С.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» про захист трудових прав,

В С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою до ТОВ «Промисловий ремонт» та просить суд визнати протиправними та недіючими відносно ОСОБА_1 наказ ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» від 20.10.2017 № 23о, та видане на підставі цього наказу попередження від 23.10.2017 про наступне звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а також будь-які інші розпорядження (накази) відповідача про звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «ПРОМРЕМОНТ»; стягнути з відповідача ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» на користь позивача ОСОБА_1 середній заробіток, починаючи з 01.11.2017 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, позивач працював в ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» на робітничий посаді. 31 липня 2014 року позивач був призваний до Збройних Силу України, надалі уклав контракт, строк якого має закінчитись у серпні 2019 року. Позивач перебував в зоні АТО і має статус учасника бойових дій, на цей час (день подання позову до суду) несе військову службу і перебуває у військовій частині. Незважаючи на перебування позивача на військовій службі, відповідач всупереч вимогам ст.119 КЗпП України, має намір звільнити позивача на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Зазначив, що про порушення своїх прав позивач дізнався із листа від 23.10.2017, в якому відповідач, посилаючись на наказ № 23о від 20.10.2017, попередив позивача про звільнення з посади на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України (зміни в організації, скорочення штату) в зв`язку з ліквідацією дільниці ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», де працював позивач, що зумовлено начебто продажем товариства. Позивач вважає, що згідно з чинним законодавством за ним має зберігатися робоче місце, як за військовослужбовцем, до того ж, йому відомо, що ніякої ліквідації дільниці, де він працював, не проводиться.

Трудову книжку та наказ про звільнення позивачу до цього часу не вручено.
Крім того, зазначив, що з листопада 2017 року відповідач припинив виплату позивачу середнього заробітку, що також є порушенням чинного законодавства, згідно з яким за військовослужбовцем не лише зберігається робоче місце, а і щомісяця нараховується та виплачується середній заробіток.
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМРЕМОНТ» в особі його представника неодноразово повідомлявся про день, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судових повісток як на юридичну адресу підприємства, так і на адресу місцязнаходження дільниці, де працював позивач, відповідно до ст.128 ЦПК України порядок виклику відповідача до суду дотримано, але в судове засідання представник відповідача не з`явився, відзиву на позов не подав.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Одночасно з відкриттям провадження 26.02.2018 судом витребувано у відповідача докази на підтвердження обставин позову.
Ухвалою суду від 17.04.2018 було задоволено клопотання представника позивача на підставі ст.146 ЦПК України доручено посадовим особам державної виконавчої служби тимчасово вилучити докази у відповідача.
Ухвалою суду від 30.10.2018 за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі.

Інтереси позивача в суді представляє на підставі доручення та ордеру адвокат Умріхін О.В. /а.с.10,11/. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с.91-92, 105, 154/.
За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності учасників справи, в тому числі - відповідача, та оголосив про заочний розгляд справи згідно з положеннями ст.ст.280-282 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача та зібрані судом докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 згідно з відміткою у військовому квітку НОМЕР_1 , 31 липня 2014 року на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 № 607/2014 «Про мобілізацію» призваний у Збройні Сили України та 03.09.2015 звільнений (демобілізований) в запас. 25 лютого 2016 року призваний у Збройні Сили України на військову службу за контрактом /а.с.28/.
Згідно з довідкою від 24.09.2015 № 4588, виданою командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 , в період з 05.09.2014 по 26.10.2014, з 06.11.2014 по 10.02.2015, з 04.03.2015 по 08.03.2015 та з 08.04.2015 по 03.09.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції: на території Донецької та Луганської областей /а.с.29/, є Учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданим 11.06.2015 Управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_4 /а.с. 26/.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМРЕМОНТ», , місцезнаходження: 79000, м.Львів, Сихівський район, вул. Хуторівка, буд. 40 А, керівником якого є ОСОБА_3 , здійснює виробничу діяльність з механічного оброблення металевих виробів, технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, та інших видів діяльності (оптова торгівля) /а.с.13-17/.
Згідно з відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкого державного соціального страхування України, наданою суду ГУ Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області, наданою суду на виконання ухвали про витребування доказів, станом на 15.01.2019 Позивач ОСОБА_1 є застрахованою особою, страхувальником є ТОВ «ПРОМРЕМОНТ». Із зазначеної інформації вбачається, що за період січень-липень та грудень 2014 страхувальником здійснювались відрахування єдиного внеску стосовно застрахованої особи, за серпень-листопад 2014 року, січень-серпень 2015 року такі надходження відсутні. Поновлено надходження страхових внесків від застрахованої особи у вересні 2015 та продовжувалось надалі щомісяця протягом 2016-2017 років /а.с.164-166/.
Водночас, з відповіді Головного управління держпраці у Львівській області від 19.12.2018 № 12629/4/04.5-12, наданої на ухвалу суду про витребування доказів, вбачається, що Управління не має можливості проведення інспекційного відвідування ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» у зв`язку з відсутністю об`єкта за місцем знаходження, про що складено відповідний Акт від 17.07.2018; направлено Вимогу про надання/поновлення документів; направлено Лист засновнику підприємства з вимогою вжити заходів для проведення інспектором інспекційного відвідування підприємства; також направлено Лист начальнику Сихівського районного відділу поліції ГУНП у Львівській області з клопотанням про сприяння у забезпеченні явки посадових осіб Товариства та надання ними до Управління первинних документів, необхідних для інспекційного відвідування стану додержання законодавства про працю /а.с.147-152/.
З наданої представником позивача виписки відділення № 9 ПАТ «ПУМБ» з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2017 по 01.01.2018 вбачається, що відповідачем ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» протягом липня листопада 2017 року перераховувалась на картку позивача ОСОБА_1 в ПАТ «ПУМБ» заробітна плата у такому розмірі: 06.07.2017 2666,05 грн., 21.07.2017 1161,00 грн., 07.08.2017 2776,98 грн., 22.08.2017 - 1161,00 грн., 06.09.2017 2810,76 грн., 21.09.2017 1160,00 грн., 06.10.2017 2667,05 грн., 23.10.2017 1161,00 грн., 07.11.2017 2776,98 грн. (остання виплата) /а.с.54-55/.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частиною 1 статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Згідно з ч.65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 119 КЗпП України передбачено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Частиною другою цієї статті передбачено, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Відповідно до ч.3 цієї статті, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За положеннями ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3 та ч.4 ст.119 КЗпП України, а також ч.1 ст.51, ч.5 ст.53, ч.3 ст.57, ч.5 ст. 61 Закону України "Про освіту".
Аналіз зазначених норм дає суду підстави вважати, що відповідач, направивши 23.10.2017 позивачу листа про попередження про звільнення, порушив вимоги чинного законодавства про працю, про військовий обов`язок і військову службу.

Оскільки, позивача признано на військову службу у зв`язку з мобілізацією, то на нього, відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», поширювались гарантії та пільги, у тому числі щодо збереження місця роботи (посада), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Зі змісту положень ст.15 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст.16 ЦК України, зокрема, визнання права.
Згідно положень ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд вважає, що позивачем цей строк дотримано.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На переконання суду, надані позивачем, витребувані ухвалою суду та досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать про доведеність того факту, що позивач ОСОБА_1 працював у ТОВ «ПРОМРЕМОНТ», протягом 2014-2017 років. Роботодавець, як страхувальник, подавав звіт до органів Державної фіскальної служби України, що адмініструють єдиний внесок, в тому числі стосовно ОСОБА_1 (номер облікової картки: НОМЕР_5 ).

В період роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_1 був призваний до Збройних сил України, надалі продовжив військову службу за контрактом, на час подання позову до суду також знаходився у військовій частині.

Однак, незважаючи на це, ТОВ «ПРОМРЕМОНТ» попередило позивача про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, при цьому з відповідним наказом позивач ознайомлений не був, трудову книжку із записом про звільнення йому не видавали.

Згідно зі ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Системність порушень з боку відповідача по відношенню до позивача у сукупності з іншими доказами по справі, на переконання суду, дають підстави стверджувати про обґрунтованість доводів позивача про порушення відповідачем його трудових прав.

При цьому суд вважає, що єдиною можливістю захисту порушених прав є звернення позивача до суду із даним позовом.

Суд враховує, що трудову книжку з записом про звільнення позивачу відповідач не видав, доказів того, що позивач ознайомлений з наказом про звільнення суду також не надано, суд вважає, що позивач працює в підприємстві відповідача, за ним зберігається робоче місто, а тому йому повинна нараховуватись та виплачуватись заробітна плата.

Розглядаючи вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку, суд враховує, що наданими позивачем доказами доведено, що станом на 01.01.2018 датою останньої виплати відповідачем заробітної плати позивачу є 07.11.2017. За відсутності інших доказів суд погоджується з позицією представника позивача про те, що 07.11.2017 відповідач виплатив позивачу заробітну плату за жовтень 2017 року, у зв`язку з чим, починаючи з 01.11.2017 має перед позивачем заборгованість по заробітній платі.

Згідно з наданою представником позивача інформацією, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці (вересень і жовтень 2017 року) становить 3882,52 грн.
Оскільки інших доказів розміру середнього заробітку позивача сторонами суду не надано, саме цей показник приймається судом при розгляді позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 01.11.2017 року по 01.03.2019 року в розмірі 62 120 грн. 32 коп. (3882,52 грн. х 16 міс.).
Щодо вимог про визнання протиправними та недіючими наказу ТзОВ «Промисловий ремонт» від 20.10.2017 №23о та виданого на підставі цього наказу попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а також будь-яких розпоряджень (наказів) про його звільнення з підприємства, суд вважає, то вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що згідно ст.15 ЦК України та ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані чи оспорювані права та інтереси особи.
Водночас, за умови, що докази звільнення позивача відсутні, а попередження про наступне вивільнення, без фактичного прийняття рішення про звільнення, не порушує жодних прав позивача, суд приходить до висновку про передчасність вказаних вимог, у зв`язку з чим вважає, підстави для задоволення зазначених вимог відсутні.

Таким чином, суд враховує, що жодних доказів на спростування наведених позивачем обставин відповідач не надав, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави за вимогу майнового та немайнового характеру.

Керуючись ст.43 Конституції України, ч.2 ст.119 Кодексу Законів про працю України, ст.39 «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.81, 141, 228-229, 265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» про захист трудових прав задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМРЕМОНТ», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , середній заробіток, за період з 01.11.2017 року по 01.03.2019 року в розмірі 62 120 (шістдесят дві тисячі сто двадцять) грн. 32 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМРЕМОНТ», , судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України за наступними реквізитами: Отримувач коштів: ГУК в м. Києві /м. Київ/22030106,Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО): 899998, Рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду в частині стягнення середньої заробітної плати в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Інформація щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача ОСОБА_2 , 50000, м. Кривий Ріг, пр. Поштовий, 52, офіс 313;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМРЕМОНТ», , юридична адреса: 79000, м.Львів, вул. Хуторівка 40 А.

Повне рішення складено 22 березня 2019 року.

Суддя О.М. Нестеренко