Номер провадження: 22-ц/813/4747/19
Номер справи місцевого суду: 514/552/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

25.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах ОСОБА_2, ознайомившись із заявою представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року позов ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» задоволено.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 18 березня 2019 року заяву про перегляд заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року залишено без задоволення.

21 березня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 та заява про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову вмотивована тим, що на підставі заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області був виданий виконавчий лист №514/552/15-ц від 03 вересня 2015 року, на підставі якого 30 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження за №56872259. 04 грудня 2018 року на підставі заяви ДВС було арештоване майно, а саме квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У клопотанні про забезпечення позову заявник просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, виданого Тарутинським районним судом Одеської області від 03 вересня 2015 року за №514/552/15-ц; зупинити реалізацію арештованого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1-3 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з тексту заяви про забезпечення позову, заявник посилається на п. 6, 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, відповідно до якої позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Також в прохальній частині заяви про забезпечення позову просить фактично застосувати положення п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що метою забезпечення позову є зупинення виконавчого провадження, а саме реалізації арештованого майна (квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1).

Апеляційний суд зазначає, що у преамбулі Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Таким чином, положення статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» гарантують зупинення виконавчого провадження у разі прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, на підставі якого видано виконавчий документ.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 150, 153 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький