ПОСТАНОВА

Іменем України

14 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7007/17

провадження № 22-ц/4809/449/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

прокурор - Володіна А.Г.

представник Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області - Гайдашук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Паіцики Олега Васильовича, який діє від імені ОСОБА_3, Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2018 року, суддя Панфілова А.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби в Кіровоградській області, прокуратури Кіровоградської області та Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до Державної казначейської служби в Кіровоградській області, прокуратури Кіровоградської області та Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що слідчим СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області, Король І.С. 13.02.2015 ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 20.12.2014, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України у кримінальному проваджені № 0009227, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2014.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2014р. за поданням слідчого Король І.С. відносно ОСОБА_3 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та поміщено до СІЗО м. Кіровограда терміном до 17.02.2015 включно. Строк тримання під вартою розраховано з моменту затримання ОСОБА_3 12.45год. 20.12.2014р.

29.12.2014 року ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області міру запобіжного заходу ОСОБА_3 змінено з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово. Під вартою ОСОБА_3 пробув 9 (дев'ять) діб.

У подальшому, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2015р., залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.09.2015 року, ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

30.03.2016 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_3 -залишено без змін.

ОСОБА_3 зазначив, що був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, позбавлений волі, оскільки відносно нього застосовувався запобіжний захід тримання під вартою, був обмежений у свободі пересування так як перебував під домашнім арештом, у зв'язку з цим він зазнав моральних страждань та у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі вищезгаданого Закону.

Враховуючи, що перебування ОСОБА_3 під вартою 9 днів, подальший домашній арешт і притягнення його до кримінальної відповідальності мають характер моральних страждань, негативні наслідки внаслідок його ув'язнення та притягнення до кримінальної відповідальності вважає, що розмір відшкодування не може бути меншим ніж 150 000 грн.

Позивач зазначив, що притягненням до кримінальної відповідальності, ув'язненням та незаконним засудженням був порушений нормальний ритм життя ОСОБА_3, порушені його плани, постраждала його репутація як громадянина. Перебування в нелюдських умовах СІЗО негативно вплинуло як на його фізичне так і психічне здоров'я.

Оскільки родина Авагян не мала грошових кошт, щоб сплатити захиснику його гонорар за надання юридичних послуг, то з ним було укладено угоду з виплатою гонорару після завершення процесу. Ця сума склала 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн., та на даний час не сплачена і відповідно до практики Європейського суду також підлягає відшкодуванню.

Просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. та 50 000 грн. витрат, понесених у зв'язку з поданням юридичної допомоги.

В ході розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 450 000 грн. та 50 000 грн. витрат, понесених у зв'язку з поданням юридичної допомоги.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2018 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі адвокат Паіцики Олега Васильовича, який діє від імені ОСОБА_3, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував характер та обсяг його страждань, стан здоров'я, що призвели до обмеження свободи та позбавлення спілкування із рідними та значних зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану тощо.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначено, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не встановлюють протиправність чи незаконність дій правоохоронних органів. Позивачем не надано належних доказів, які б вказували на наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, судом не досліджено і не вказано жодного доказу, який би вказував на спричинення позивачеві моральної шкоди.

Прокурор який приймав участь у справі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області не підтримав і зазначив, що матеріалами справи доведено , що позивачу виходячи із обставин встановлених в судовому засіданні заподіяна моральна шкода яка підлягає відшкодуванню за рахунок державного бюджету в розмірі відповідно до діючого законодавства виходячи із мінімальної заробітної плати яка була на день розгляду справи.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.01.2019 року відкрито провадження у справі.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги адвоката Паіцики Олега Васильовича, який діє від імені ОСОБА_3. Зазначає, що без надання документально підтверджуючих доказів, твердження про порушення ритму життя, планів, негативної репутації, погіршення стану здоров'я є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги як фактичні дані.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05.02.2019 року справу призначено на 14.03.2019 року на 10 год.00 хв.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга адвокат Паіцики Олега Васильовича, який діє від імені ОСОБА_3, підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга Головногоо управління Національної поліції у Кіровоградській області залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що слідчим СВ Кіровоградського MB УМВС України в Кіровоградській області Король І.С. 13.02.2015р. ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри від 20.12.2014р., про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України у кримінальному проваджені № 0009227, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2014р.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2014р. за поданням слідчого Король І.С. відносно ОСОБА_3 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та поміщено до СІЗО м. Кіровограда терміном до 17.02.2015р. включно. Строк тримання під вартою розраховано з моменту затримання ОСОБА_3 12.45год. 20.12.2014р.

29.12.2014р. ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області міру запобіжного заходу ОСОБА_3 змінено з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово. Під вартою ОСОБА_3 пробув 9 (дев'ять) діб.

У подальшому, вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2015р., залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.09.2015 року, ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

30.03.2016р., Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ, вирок Кіровського районного суду М.Кіровограда від 09 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 17 вересня 2015 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін.

Таким чином, перебуваючи під вартою в ОСОБА_3 перебував під слідством та судом в період з 20.12.2014 року до 17.09.2015, всього 8 місяців 28 днів.

Суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку з розглядом кримінальної справи, а потім кримінального провадження стосовно позивача, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 9 діб, домашнього арешту, всього перебування під слідством 8 місяців та 28 днів, позивачу було завдано моральну немайнову шкоду, яка знайшла свій прояв у тяжкості вимушених змін, тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі саме 30000 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи, що майже 9 місяців позивач був під слідством з розрахунку (9х1600грн.) складає 14000грн. Але враховуючи характер заподіяної шкоди та відсутність передбаченого Законом граничного розміру відшкодування моральної шкоди, та доведеність в суді тих страждань позивача, необхідно визнати розмір відшкодування в розмір саме 30000грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога щодо відшкодування 50000грн. витрат на правову допомогу не підтверджена, оскільки суду повідомлено, що за домовленістю ці кошти будуть оплачені з стягнутих витрат, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на законі. Так як чинне законодавство передбачає стягнення понесених витрат, посилання на позицію Європейського суду в цій частині є безпідставним.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позивачу у зв'язку з перебуванням під судом і слідством та затриманням заподіяна моральна шкода.

Однак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково здійснив розрахунок на відшкодування моральної шкоди, зазначивши при цьому, що відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 складає 3723 гривні,однак, згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600 грн.

У даному випадку, зміни до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на цей час законодавцем не внесено, тому при визначенні розміру моральної шкоди слід керуватися Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017, виходячи із мінімальної розрахункової величини у розмірі 1600 гривень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду регулюються ст.. 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Частина перша статті 1176 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та інше, відшкодовується державою.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду яка викладена в Постанові від 20.09.2018 року справа № 686/23731/15-ц, провадження №14-298цс18.

З матеріалів справи вбчається, що на час розгляду справи мінімальна заробітня плата станом на листопад 2017 року становила 3200 грн. відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Приймаючи до уваги , що позивач перебував під судом і слідством майже 9 місяців то мінімальна сума яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди становить 28800 грн. ( 3200х9) однак приймаючи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, вплив незаконного кримінального переслідування на його життя, з урахуванням розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума яка підлягає стягненню на користь позивача на відшкодування моральної шкоди становить -50000грн.

Доводи викладені в апеляційній скарзі позивача , що на відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 450000 грн. не знайшли свого підтвердження в повному обсязі, оскільки непідтвердженні належними та допустимими доказами.

Таким чином апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково.

Доводи викладені в апеляційній скарзі Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області не ґрунтуються на законі оскільки шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону №266/94-ВР(стаття 1 зазначеного Закону). Пунктом 1 статті 2 цього Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду регулюються ст.. 1176 ЦК України .

Частиною першою статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та інше, відшкодовується державою.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи і не спростовані відповідачами по справі.

Інші доводи апеляційних скарг, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі, , а також неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 - 30000грн. моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким позов задовольнити частково.

Стягнути із з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,) моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.(п'ятдесят тисяч).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області - відхилити.

Апеляційну скаргу адвоката Паіцики Олега Васильовича, який діє від імені ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.11.2018 року в частині стягнення з державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 - 30000грн. моральної шкоди - змінити.

Стягнути із з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,) моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.(п'ятдесят тисяч).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Текст постанови складено 20.03.2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: