Постанова

Іменем України

18 березня 2019 року

м. Київ

справа № 299/1222/18-ц

провадження № 61-48260св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Виноградівськадержавна нотаріальнаконтора Закарпатської області,

третіособи: ОСОБА_5,ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 доВиноградівськоїдержавної нотаріальноїконтори Закарпатської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, провизнання незаконноюпостанови нотаріусапро відмовуу вчиненнінотаріальної дії,зобов'язаннявчинити певнідії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року у складі судді Леньо В. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Куштана Б .П., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Виноградівськоїдержавної нотаріальноїконтори Закарпатської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, провизнання незаконноюпостанови нотаріусапро відмовуу вчиненнінотаріальної дії,зобов'язаннявчинити певнідії.

Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 1987 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері, він разом із сестрою - ОСОБА_6, отримали по 1/6 частці житлового будинку по АДРЕСА_1. Інша частина вказаного будинку належала його батьку - ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

19 квітня 1989 року сестра подарувала йому свою 1/6 частку будинку згідно з договором дарування від 19 квітня 1989 року.

Після смерті батька він подав до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Протягом років під різними приводами нотаріус відкладала оформлення спадщини і тільки 18 квітня 2018 року він отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з наявністю арешту на вказаний будинок і неспівпадінням площі будинку, оскільки такий побудовано у 2005 році після смерті батьків.

ОСОБА_4 вважав дії нотаріуса незаконними, тому просив суд: визнати незаконною постанову державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори від 18 квітня 2018 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлих батьків; зобов'язати державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори видати йому свідоцтво про право на спадщину за померлими батьками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що на будинок на підставі ухвали Закарпатського обласного суду від 03 грудня 1990 року накладено арешт і на момент розгляду нотаріусом заяви арешт не знято. Площа будинку у свідоцтві про право власності та у інформаційній довідці відрізняється, в останній зазначено, що будинок має загальну площу 101,4 кв. м, житлову - 51,0 кв. м, і побудованого його у 2005 році, тобто після смерті батьків позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновком районногосуду і зазначив, що, відмовляючи ОСОБА_4у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус діяв відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Нотаріус була позбавлена можливості вийти за межі вимог норм чинного законодавства, якими користується нотаріус при вчиненні нотаріальних дій при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно. При цьому позивач не позбавлений можливості реалізувати свої права шляхом усунення тих порушень, які були встановлені нотаріусом під час відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 299/1222/18-ц з Виноградівського районного суду Закарпатської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_5. та нотаріус надали технічний паспорт на спірний будинок та план будинку, в яких приписано до житлової площі спірного будинку площу будинкових прибудов, в інформаційну довідку та технічний паспорт вписано сарай і свинарник, яких у наявності вже немає. ОСОБА_5. зруйнувала всі ці споруди та зробила з них кухню в прибудові за будинком.

При цьому суди позбавили його змагальності у судовому процесі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ОСОБА_6 та представник ОСОБА_5. - адвокат Розман С. Ю., подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 30 жовтня 1987 року житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (батькам позивача) у рівних долях (а.с. 7 т. 1).

12 травня 1987 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_6 отримали у спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 по 1/6 частці будинку по АДРЕСА_1 кожний (а.с. 8 т. 1). Згідно з договором дарування від 19 квітня 1989 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 свою 1/6 частку будинку (а.с. 9-10 т. 1).

Згідно з довідкою Виноградівського РБТІ № 404 від 24 травня 2016 року та листом від 27 січня 2017 року відповідно до архівних відомостей станом на 30 серпня 1990 року будинок по АДРЕСА_1 будівництвом завершено, загальна корисна площа становить 51,0 кв. м, у тому числі житлова - 28,4 кв. м, зареєстрований за ОСОБА_7 - 3/6 частини, та ОСОБА_9 - 1/6 частка, на підставі свідоцтва про право власності від 30 жовтня 1987 року.

ОСОБА_4 належить 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 травня 1988 року і 1/6 частка на підставі договору дарування від 19 квітня 1989 року. ( а.с. 27, 28 т. 1).

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на житловий будинок АДРЕСА_1, ухвалою Закарпатського обласного суду від 03 грудня 1990 року накладено арешт (а.с. 41-42).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа будинку складає 101,4 кв. м, побудований у 2005 році, а будівництво завершено у грудні 2016 року (а.с. 44-50 т. 1).

18 квітня 2018 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К. В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 5-6 т. 1), а саме: відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлих батьків: ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на 4/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_1.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктами 4.14, 4.17 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, (далі - Порядок) при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

У частині першій статті 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії, чи які відмовили в їх вчиненні.

Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови.

Так, ОСОБА_4 посилається на технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно з яким загальна площа будинку становить 51,0 кв. м, однак роком його побудови вказано 1948 рік. Натомість, за адресою: АДРЕСА_1, у 2005 році побудований будинок загальною площею 101,4 кв. м, замовником виготовлення технічного паспорту на цей будинок є ОСОБА_5

Таким чином, ОСОБА_4 претендує на одержання свідоцтва про право власності на спадщину уже на будинок, побудований у 2005 році, тобто після смерті його батьків, загальною площею 101,4 кв. м за наявності документів на будинок, побудований у 1948 році, загальною площею 51,0 кв. м.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з'ясували обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки нотаріус діяв відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року.

Доводи касаційної скарги про те, що в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) будинок, виготовлений на замовлення ОСОБА_5, було підроблено дані, не заслуговують на увагу, оскільки докази на підтвердження цього факту позивачем до суду не надано.

Суди надали належну правову оцінку доводам сторін, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

При цьому у матеріалах справи міститься достатньо даних і відомостей для об'єктивного і всебічного розгляду справи, що судами забезпечено.

Інші доводи касаційної скаргивисновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк