Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 629/1575/16-ц

провадження № 61-25488св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційна служба Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року у складі судді Шевцова А. О. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційна служба Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності.

Позов мотивовано тим, що вона разом із відповідачем з 1989 року по 2013 рік проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають спільних дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах, у грудні 2006 року вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1, яку оформили на ОСОБА_2 Проте, у 2013 році стосунки між ними зіпсувалися. Лише у 2014 році їй стало відомо, що 21 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем були укладені кредитний договір та договір іпотеки, предметом якого стала вищевказана квартира. Позивачка вважає, що нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_2

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу її та відповідача, а також визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та чоловіка ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року до 2013 року. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1990 до 2013 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджує наявність спільних дітей. Також судом встановлено, що спірна квартира була придбана спільно сторонами у справі, під час їхнього спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, що є підставою для визнання квартири такою, що є спільною сумісною власністю як позивача, так і відповідача. Крім того, суд дійшов висновку про те, що визнання за позивачем права спільної сумісної власності на спірну квартиру не порушить права ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року змінено. У частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 року по 31 грудня 2003 року рішення суду першої інстанції скасовано та у позові в цій частині відмовлено. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, спірна квартира була придбана під час їхнього спільного проживання однією сім'єю і є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Однак, що стосується рішення суду в частині встановлення факту проживання однією сім'єю в період з 1990 року до 31 грудня 2003 року, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності Сімейним Кодексом України 01 січня 2004 року. Судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги про визнання факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без шлюбу за цей час, оскільки до відносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що згідно з пунктами 12.5, 12.7 договору іпотеки від 21 грудня 2006 року № НАСОGK01270079, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 не перебуває у спільній власності, не є часткою у спільному майні. Відносно предмета іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, у тому числі і ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Тобто ОСОБА_2 при укладенні іпотечного договорі від 21 грудня 2006 року підтвердив, що на час укладення договору іпотеки № НАСОGK01270079 він у шлюбі не перебуває.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

30 серпня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 22 лютого 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційна служба Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності, призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 9, 10).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, також є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11, 12)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно з договором купівлі-продажу від 21 грудня 2006 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1. Право власності на квартиру зареєстроване 13 березня 2007 року (а.с. 38-39).

21 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 40 400 грн на придбання квартири АДРЕСА_1, які зобов'язувався повернути до 20 грудня 2026 року (а.с. 227-230).

21 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки № НАСОGK01270079, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк» квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 227-229).

Відповідно до пунктів 12.5., 12.7. договору іпотеки від 21 грудня 2006 року предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 не перебуває у спільній власності, не є часткою у спільному майні. Щодо предмета іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, у тому числі і ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Відповідно до посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 02 липня 2010 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Згідно з довідками Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 05 червня 2013 року та від 08 квітня 2014 року, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 15, 16).

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення та виселення задоволено частково. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2006 року № HACOGK01270079 на квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, на підставі договору іпотеки від 21 грудня 2006 року № HACOGK01270079, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», зі встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 81-85).

Відповідно до статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім'єю в період з 1990 по 31 грудня 2003 року підлягає скасуванню з відмовою у задоволені позову, оскільки ці спірні правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності Сімейного кодексу України 01 січня 2004 року. Судом першої інстанції безпідставно задоволено позовні вимоги про визнання факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без шлюбу за цей час, оскільки до відносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України, яким не передбачено можливості встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що перебування спірного майна в іпотеці або дослідження обставин укладення цього договору не впливає на правильність рішення, прийнятого судом першої інстанції, оскільки поділу підлягає також і те майно, що є спільною сумісною власністю позивача і відповідача, яке знаходиться у третіх осіб, а гарантії іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, доводи в касаційній скарзі про те, що судом апеляційної інстанції скасовано позовні вимоги щодо факту проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1990 по 2013 рік і тому не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, є безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 листопада 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк