Постанова

Іменем України

25 березня 2019 року

м. Київ

справа № 463/5448/15

провадження № 61-17641св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 липня 2016 року у складі судді Головатого Р. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі - ПАТ «Львівгаз») про визнання дій незаконними, зобов'язання до вчинення дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що з 1986 року вона проживає у квартирі АДРЕСА_1. На час її заселення у квартиру у ванній кімнаті була встановлена газова колонка. 24 вересня 2014 року вона замовила у відповідача технічну документацію для встановлення двоконтурного котла димохідного типу та виготовила проект газифікації будинку за вищевказаною адресою. Згідно з висновком інженерно-технічного дослідження від 25 червня 2015 року № 13/15с облаштоване у квартирі індивідуальне опалення із встановленням двоконтурного котла відповідає державним будівельним нормам. 22 січня 2014 року під час обстеження квартири представники відповідача незаконно припинили подачу газу до газових приладів і склали акт про відсутність вентиляції. Дії відповідача незаконні, оскільки вентиляція наявна, будь-яких заглушок не встановлено, а акт складено за її відсутності. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: визнати незаконними дії відповідача, які полягають у припиненні 22 січня 2014 року подачі газу до газових приладів: двоконтурного котла та газової колонки з установкою заглушки та номерної пломби, що потягнуло за собою відключенню її квартири від газопостачання; зобов'язати відповідача відновити подачу газу до газових приладів, які знаходяться у квартирі; зобов'язати відповідача відшкодувати їй вартість інженерно-технічного дослідження в розмірі 1 515 грн.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 19 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що позивачем здійснено встановлення двоконтурного котла у приміщенні тераси, а не в кухні квартири АДРЕСА_1, що суперечить виданим ОСОБА_4 технічним умовам. Без отримання відповідних дозволів та приведення облаштованого індивідуального опалення зі встановленим двоконтурним котлом позивач самовільно здійснила підключення газового приладу до системи газопостачання. Вимоги про зобов'язання відповідача відшкодувати вартість інженерно-технічного дослідження згідно з висновком від 25 червня 2015 року № 13/15с є похідними від позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 липня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що до спірних правовідносин судами попередніх інстанцій застосовано недіюче законодавство. Облаштування індивідуального опалення з встановленим двоконтурним котлом у спірній квартирі відповідає державним будівельним нормам. Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 1378/27823, є регламентом функціонування газотранспортної системи України і визначає правові, технічні, організаційні і економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб'єктів ринку природного газу України.

У серпні 2017 року ПАТ «Львівгаз» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що самовільні газомонтажні роботи у квартирі позивача були проведені не у відповідності з розробленим проектом, яким передбачалося право встановлення димохідного котла в кухні, а не котла парапетного типу на балконі. У приміщенні ванної кімнати квартири ОСОБА_4 газова колонка експлуатувалася без вентиляції, що є порушенням вимог Державних будівельних норм України, а відновлення газопостачання до газової колонки можливе лише після влаштування вентиляційного каналу. Втрата чинності Правилами безпеки систем газопостачання України, затвердженими наказом Держнаглядохоронпраці від 01 жовтня 1997 року № 254, та набрання чинності новими Правилами безпеки систем газопостачання, затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, не змінюють спірних правовідносин, оскільки аналогічні норми містяться в нових Правилах. Відновлення газопостачання без дотримання норм Правил безпеки систем газопостачання України, Державних будівельних норм України може призвести до заподіяння шкоди здоров'ю та майну не тільки позивача, але й інших мешканців багатоквартирного будинку.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Личаківського районного суду міста Львова.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 квітня 2018 року справу № 463/5448/15 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 24 вересня 2012 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «Львівгаз» із заявою про виготовлення технічної документації для встановлення котла, при умові гільзування димоходу для обігріву кухні, ванни та туалету.

Згідно з робочим проектом № 19/3002-2012 та технічними умовами № 19/3002, складеними ПАТ «Львівгаз», газифікація двоконтурного котла димохідного типу, взамін ОП та ВПГ на площі кухні квартири АДРЕСА_1 можлива від внутрішньої газової мережі.

При проведенні планового технічного обслуговування у квартирі позивача було виявлено, що мешканцями квартири самовільно встановлено на площі балкону двофункційний котел типу «Вайлант», а у приміщенні ванної кімнати - газову колонку, яка експлуатувалася з порушеннями вимог нормативних документів (відсутня вентиляція), що підтверджується актом на виключення газу від 22 січня 2014 року.

Згідно з підпунктом 3.9 пункту 3 Правила безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 01 жовтня 1997 N 254, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), будівництво об'єктів систем газопостачання повинно здійснюватися спеціалізованими будівельно-монтажними організаціями, які одержали в установленому порядку дозвіл органів Держнаглядохоронпраці на виконання робіт із спорудження систем газопостачання і зареєстровані в цих органах за місцем виконання робіт.

Дозвіл на право виконання робіт з газифікації видається згідно з вимогами чинного законодавства і реєструється у відповідних підрозділах органів Держнаглядохоронпраці (підпункт 3.12 пункту 3 Правил).

Після закінчення будівництва об'єкти систем газопостачання повинні прийматися комісією. Склад і організація роботи комісії регламентуються вимогами

ДБН А3.1-3-94 і СНиП 3.05.02-88 (підпункт 3.17 пункту 3 Правил).

Підпунктом 3.21 пункту 3 Правил передбачено, що приймання закінченого будівництвом об'єкта систем газопостачання оформляється актом за формою обов'язкового додатка 9 СНиП 3.05.02-88, на підставі якого виконується пуск газу

і видача власнику (замовнику) дозволу на проведення пусконалагоджувальних робіт. Із закінченням пусконалагоджувальних робіт органи Держнаглядохоронпраці дають дозвіл на експлуатацію об'єкта і беруть його під контроль. Коли проведення

пусконалагоджувальних робіт не потрібне, акт приймальної комісії є дозволом на введення об'єкта в експлуатацію.

Згідно з підпунктом 3.25 пункту 3 Правил пусконалагоджувальні роботи повинні виконуватися підприємствами, які мають дозволи, одержані та зареєстровані в

органах Держнаглядохоронпраці в установленому порядку.

У зв'язку із самовільним підключенням ОСОБА_4 газових приладів до системи газопостачання квартиру АДРЕСА_1 було відключено від газової мережі, що підтверджується актом на виключення газу від 22 січня 2015 року.

Пунктом 6 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, газопостачання на об'єкт та/або газові прилади і пристрої споживача припиняється у разі,зокрема самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання та порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації.

Згідно з пунктом 6.37 Державних будівельних норм України В.2.5-20-2001 установку водонагрівачів, опалювальних котлів та опалювальних апаратів з відводом продуктів згоряння в димохід або скрізь зовнішні стіни будинку слід передбачати в кухнях або у відособлених нежилих приміщеннях, які призначені для їхнього розміщення і відповідають вимогам 6.38-6.40.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що всупереч технічним умовам позивач здійснила встановлення двоконтурного котла у приміщенні тераси, а не на площі кухні квартири АДРЕСА_1. Без отримання відповідних дозволів та приведення облаштованого індивідуального опалення із встановленим двоконтурним котлом у відповідність до виданих позивачу технічних умов вона самовільно здійснила підключення газового приладу до системи газопостачання. Тому вимоги ОСОБА_4 про визнання незаконними дій відповідача щодо припинення подачі газу до її квартири та зобов'язання відновити газопостачання є безпідставними. Висновок місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу вартість інженерно-технічного дослідження згідно з висновком від 25 червня 2015 року № 13/15с в сумі 1 515 грн є правильним, оскільки зазначені вимоги похідні від позовних вимог про визнання дій відповідача незаконними.Відновлення газопостачання до двофункційного котла у квартиру ОСОБА_4 та прийняття його в експлуатацію можливе після приведення газової мережі та газових приладів у відповідність до Державних будівельних норм України.

Доводи касаційної скарги про застосування до спірних правовідносин норм законодавства, яке втратило чинність, є безпідставними, оскільки суди застосували Правила безпеки систем газопостачання України, затверджені наказом Держнаглядохоронпраці від 01 жовтня 1997 N 254, які втратили чинність 07 липня 2015 року, та Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, які втратили чинність 16 липня 2016 року, тобто ті нормативно-правові акти, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Крім того, згідно з пунктом 5.7 розділу V чинних на цей час Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, підлягає відключенню від системи газопостачання обладнання житлових і громадських будинків із встановленням заглушки за умови, зокрема самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди безпідставно не взяли до уваги Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 1378/27823, не заслуговують на увагу, оскільки цей Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України і визначає правові, технічні, організаційні і економічні засади функціонування газотранспортної системи України, тоді як спірні правовідносини стосуються безпеки експлуатації газового обладнання і врегульовані вищенаведеними правовими нормами, які правильно застосовані судами.

Крім того, зазначений Кодекс набрав чинності 27 листопада 2015 року, тобто після виникнення спірних правовідносин.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов