П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/3925/18

Провадження № 22-ц/4815/1357/19

Головуючий у Здолбунівському районному

суді: суддя Кушнір О.Г.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

повним текстом у м. Здолбунів

Рівненської області 25.07.2019

за відсутності учасників справи та їх представників

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна";

відповідач1: ОСОБА_1 ;

відповідач2: ОСОБА_2 ;

відповідач3: ОСОБА_3 ;

відповідач4: ОСОБА_4 ;

відповідач5: ОСОБА_5 , яка діє в особистих інтересах та як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

відповідач за зустрічним позовом (не є учасником справи за первісним позовом): Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк";

представники учасників справи:

позивача - ОСОБА_9 ;

відповідача4 - адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича;

за участі (в апеляційному суді): представника ОСОБА_4 - адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в особистих інтересах та як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє в особистих інтересах та як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі - ТОВ "ОТП Факторинг Україна") з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 2014 р.н., ОСОБА_7 , 2003 р.н., ОСОБА_8 , 2011 р.н., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів із житлового будинку, який є предметом іпотеки. Мотивуючи вимоги, позивач вказував про укладення 05 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" (далі - ЗАТ "ОТП Банк"), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП Банк" або банк), та ОСОБА_1 кредитного договору №СМ-SME Р00/007/2008. За його положеннями позичальник отримав 344 690 доларів США кредитних коштів з умовою їх повернення зі сплатою відсотків за користування. Відповідно до укладених договорів купівлі-продажу кредитного портфеля від 29 квітня 2010 року і договору про відступлення права вимоги від 30 квітня 2010 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" набуло права вимоги в т.ч. і за наведеними договорами. ОСОБА_1 було прострочено виконання своїх кредитних зобов`язань, а тому на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2010 року з нього було стягнуто на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 387 390, 62 доларів США і 40 745, 42 гривні заборгованості. На час вирішення спірних правовідносин зазначене рішення суду не виконане, а тому з урахуванням права кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна позивачем направлено попередження про виселення та листи про добровільне звільнення житлового будинку разом з усіма зареєстрованими особами. Дані письмові звернення залишено без виконання.

Тому в пред`явленому позові ТОВ "ОТП Факторинг Україна" просило

-звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №РМ-SME Р00/007/2008, що посвідчений 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. і зареєстрований в Реєстрі за реєстровим №290, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 482, 8 м2, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 26 липня 2004 року, та земельну ділянку загальною площею 0, 1314 м2, кадастровий номер: :03:001::0131, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 2 486 692 гривні, що визначена договором іпотеки, або на підставі оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SME Р00/007/2008 від 05.03.2008 для задоволення вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в загальному розмірі відповідно до рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2010 року в сумі 387 390, 62 доларів США і 40 745, 42 гривні;

-виселити відповідачів з житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У поданому відзиві на позов ОСОБА_4 , заперечуючи проти вимог позивача, покликався на відсутність нотаріально посвідченого договору про відступлення вимоги за іпотечним договором, а так само і відомостей про його державну реєстрацію. Вважав необґрунтованим і позов у частині виселення усіх осіб, що проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 , адже такий факт матиме місце лише у разі забезпечення їх іншим благоустроєним житлом. Також позивачем пропущено позовну давність, про що він заявив як про підставу для залишення вимог позивача без задоволення.

Іншими учасниками справи відзив не подавався.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 13 листопада 2018 року позовну заяву ТОВ "ОТП Факторинг Україна" залишено без руху і надано позивачу десятиденний строк для усунення допущених недоліків, який вираховується з дня вручення копії цієї ухвали, через подання належним чином оформленої позовної заяви.

Після усунення позивачем недоліків ухвалою Здолбунівського районного суду від 11 грудня 2018 року прийнято зазначену позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі і призначено її до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 08 лютого 2019 року підготовче провадження у справі продовжено на тридцять днів та відкладено його на іншу дату.

04 березня 2019 року ОСОБА_4 подано зустрічний позов до ТОВ "ОТП Факторинг Україна", ПАТ "ОТП Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє в особистих інтересах та як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , де просив визнати недійсними договір купівлі-продажу кредитного портфеля та договір відступлення прав вимоги від 30 квітня 2010 року, що укладені між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" і ПАТ "ОТП Банк". Мотивами для задоволення своїх вимог вказував про відсутність у позивача ліцензії на здійснення валютних операцій.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 19 квітня 2019 року прийнято даний зустрічний позов і об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Своїм відзивом на зустрічний позов представник позивача посилався на недоведеність відповідачем обставин порушення його прав і не вказав яких саме прав. При цьому він зареєструвався у спірному житловому будинку всупереч волі іпотекодержателя після укладення договору іпотеки. Оскільки ОСОБА_4 не є стороною оспорюваних договорів, тому у нього відсутнє право вимоги на визнання їх недійсними. При цьому вважає, що банк належним чином одержав повноваження на здійснення операцій з іноземною валютою, а договір про відступлення прав вимоги нотаріально посвідчений, чим спростовуються доводи відповідача. Щодо позовної давності, то цей вид матеріально-правового строку позивачем не пропущено.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 13 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду з викликом учасників справи у судове засідання.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2019 року позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №РМ-SME Р00/007/2008, що посвідчений 05 березня 2008 року приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Грабар О.А. і зареєстрований в Реєстрі за реєстровим №290, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 482, 8 м2, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 26 липня 2004 року, та земельну ділянку загальною площею 0, 1314 м2, кадастровий номер: :03:001::0131, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 2 486 692 гривні, що визначена договором іпотеки, або на підставі оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №СМ-SME Р00/007/2008 від 05.03.2008 для задоволення вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" в загальному розмірі відповідно до рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2010 року в сумі 387 390, 62 доларів США і 40 745, 42 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстрований у АДРЕСА_1 ) на користь позивача (03680 м. Київ, вулиця Фізкультури, 28д; ) 1 762 гривні судових витрат.

У задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.

ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні зустрічного позову до ТОВ "ОТП Факторинг Україна", ПАТ "ОТП Банк", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , яка діє в особистих інтересах та як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 через свого представника - адвоката Ярмольчука В.С. покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що полягають у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, неповноті з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав установленими, а також у невідповідності висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про недодержання судом вимог ст. 96 ЦПК України щодо подання доказів у належній формі, а також про їх неприйнятність у разі сумнівності електронної копії оригінала. Всупереч правилам ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відсутні відомості про державну реєстрацію відступлення прав за іпотечним договором від 05 березня 2008 року. Судом залишено без вирішення клопотання про витребування оригінала договору купівлі-продажу портфеля б/н від 29 квітня 2010 року з додатками.

Також не дано оцінки тій обставині, що банк не повідомив відповідачів про відступлення ним права вимоги з укладенням 30 квітня 2010 року договору факторингу. Оскільки законодавство передбачає обов`язок іпотекодержателя повідомити у п`ятиденний строк боржника про відступлення прав за іпотечним договором, тому в останнього не виникло відповідного зобов`язання перед позивачем. Відтак вважає, що позивач не надав переконливих доказів про наявність у нього безспірного права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Помилковою вбачає і вказівку суду щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, адже не відповідає пункту 6.4.1 договору іпотеки, де вказано, що така ціна повинна визначатися за взаємною згодою. При цьому суд звернув стягнення на земельну ділянку, яка не є предметом договору іпотеки (пункт 3.1. договору іпотеки).

На його думку, суд не звернув увагу на доводи заявника про сплив позовної давності у спірних правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови у позові. Так, рішення суду про дострокове стягнення боргу ухвалене 09 вересня 2010 року, з огляду на що кредитний договір припинив свою дію. Даний позов пред`явлено лише 24 жовтня 2018 року, тобто після закінчення 09 вересня 2013 року цього матеріально-правового строку.

Хибними вважав і висновки суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, позаяк його права порушені укладеними договорами факторингу і відступлення права вимоги. В зв`язку з цим існує ризик щодо виселення ОСОБА_4 із житлового будинку АДРЕСА_1 , про що і заявлено позивачем відповідну вимогу.

Щодо необхідності ліцензії на здійснення банківських операцій з іноземною валютою, то переконував, що ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не мало і не має такого спеціального дозволу. При цьому заборгованість повинна була бути стягнута не в іноземній валюті, а в національній - гривні. Отже, на момент укладення оспорюваних договорів позивач не лише не мав ліцензії, але й не був фінансовою установою.

Крім того, предметом договору факторингу є виключно право грошової вимоги, тому вимоги клієнта до боржника, пов`язані з отриманням він нього будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу.

Тому за таких обставин оспорюваний відповідачем договір укладений позивачем і банком без отримання відповідної ліцензії в силу правил ст. 227 ЦК України може бути визнаний недійсним. На викладене суд уваги не звернув, з огляду на що зустрічний позов повинен бути задоволений, а в первісному необхідно було відмовити.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши нову постанову, якою залишити без задоволення первісний позов та задовольнити зустрічний позов.

У поданому відзиві представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - Питель Т.І., вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити рішення Здолбунівського районного суду від 25 липня 2019 року без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому посилається на наявність генеральної ліцензії №191 та дозволу №191-1 з додатком на здійснення валютних операцій, що видані Національним банком України, що вказує про законність надання кредиту в іноземній валюті. Щодо ОСОБА_4 , то, за переконаннями позивача, його права жодним чином не порушені і судовому захисту не підлягають. ОСОБА_1 було відомо про ухвалення 22 вересня 2010 року Здолбунівським районним судом рішення, яким стягнуто з нього на користь банку кредитну заборгованість, однак він з ним погодився і в апеляційному порядку не оскаржував. Також вважав, що до спірних відносин не застосуються правила про наслідки спливу позовної давності, адже кредитні зобов`язання не припинилися.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року поновлено заявнику строк на апеляційне оскарження рішення суду попередньої інстанції та одночасно залишено апеляційну скаргу без руху з наданням п`ятиденного строку з дня отримання її копії для усунення недоліків, а саме для сплати 3 789, 60 гривень судового збору.

Після сплати судового збору ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідача - адвоката Ярмольчука В.С. на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 липня 2019 року, зупинено дію рішення суду першої інстанції та роз`яснено право подання відзиву до 31 жовтня 2019 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року справу за зазначеною апеляційною скаргою призначено до судового розгляду на 03 грудня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 05 березня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СМ-SMEP00/007/2008, за умовами якого позичальник одержав 344 690 доларів США кредиту на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та кінцевим строком повернення кредиту до 03 березня 2023 року.

З метою повернення кредитних коштів того ж числа між сторонами укладено договір іпотеки №РМ-SMEP00/007/2008, за яким в іпотеку банку передано житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 482, 8 м2, в т.ч. житлова - 146 м2, та земельну ділянку площею 0, 1314 га за цією ж адресою, яка належить іпотекодавцю на праві власності відповідно до договору дарування від 26 липня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Банацькою Л.І. і зареєстрованого в Реєстрі за №950.

Цим договором визначено вартість предмета іпотеки у 2 486 692 гривні.

В подальшому, 29 квітня 2010 року, між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, а також договір про відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (зареєстрований у Реєстрі за №3992). За положеннями договору про відступлення права вимоги, позивачу перейшли усі права банку у зобов`язаннях, що виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, зокрема за вказаним договором іпотеки від 05 березня 2008 року).

Обумовлено, що відступлення прав за іпотечним договором повинно здійснюватися без необхідності отримання згоди іпотекодавця з одночасним відступленням права вимоги за кредитним договором.

Судом при розгляді справи також правильно враховано, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 387 390, 62 доларів США заборгованості за кредитним договором та 40 745, 42 гривні штрафних санкцій. Тобто обґрунтованим є висновок про правомірність вимог позивача за зобов`язаннями, які виникли з огляду на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, що забезпечений іпотекою.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та вставивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд попередньої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, звернувши стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

При цьому в задоволенні позову у частині виселення відповідачів із займаного житлового приміщення та в зустрічному позові ОСОБА_4 судом відмовлено.

Відповідно до ст. 6 договору іпотеки №РМ-SME P00/007/2008 від 05 березня 2008 року за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні витрати негайно після виникнення будь-якої з обставин, зокрема несплати боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку як встановлено у кредитному договорі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель відповідно до ч. 1 ст. 12 має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Як підставно встановлено судом, ОСОБА_1 набуті зобов`язання за кредитним договором не виконував, чим допустив їх порушення і з огляду на що банк використав своє право на дострокове стягнення заборгованості у судовому порядку, розмір якої склав 387 390, 62 доларів США та 40 745, 42 гривні. Ця сума на час розгляду судом справи боржником погашена не була. Тому обґрунтованим є висновок, що у позивача виникло законне право на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок існуючої кредитної заборгованості, з чим правильно погодився і суд попередньої інстанції, задовольнивши в цій частині вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна".

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Не згодна колегія суддів із аргументами апеляційної скарги про відсутність у ЗАТ "ОТП Банк" ліцензії на здійснення валютних операцій, що, на думку відповідача, є самостійною підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними.

Так, на а.с. 175 і 176, т. 1, містяться копії банківської ліцензії №191, що видана 08 листопада 2006 року ЗАТ "ОТП Банк", зареєстрованому Національним банком України 02 березня 1998 року за №273, та дозволу №191-1, що виданий 08 листопада 2006 року ЗАТ "ОТП Банк", зареєстрованому 02 березня 1998 року за №273, який має банківську ліцензію за №191. Законність видачі ліцензії та дозволу сумнівів не викликають, учасниками справи не оспорюються, а тому правильно взяті судом до уваги як належні та допустимі докази у справі, з чим погоджується й апеляційний суд.

З роз`яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 10 та абз. другому п. 11 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", вбачається, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу ІІ Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 №15-93).

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосуватися судами.

Суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Поготів, судом правильно зазначено, що ОСОБА_10 не є стороною оспорюваних договорів, самі по собі умови цих правочинів ним не оскаржуються, а місце свого проживання у житловому будинку, який є предметом іпотеки, ним зареєстровано всупереч договірним правам та обов`язкам і поза волею іпотекодавця. Тобто його суб`єктивні права, свободи чи законні інтереси оспорюваними договорами не порушуються.

Тому за наведеного апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ухвалено також з додержанням вимог закону та обставин справи.

Спростовуються вимогами закону покликання заявника про відсутність попередження кредитора щодо відступлення права вимоги на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з такого.

Згідно зі ст.ст. 512-518 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Будь-яких обставин, які свідчили би про порушення цивільних прав ОСОБА_4 унаслідок відступлення права вимоги банком на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення заборгованості у національній валюті - гривні замість хибного стягнення у доларах США є необґрунтованими, оскільки рішенням Здолбунівського районного суду від 22 вересня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 387 390, 62 доларів США заборгованості за кредитним договором та 40 745, 42 гривні штрафних санкцій. Ця обставина є встановленим юридичним фактом і не може піддаватися сумніву.

Крім того, абз. першим пункту 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз`яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Ці роз`яснення узгоджуються і з правовими висновками Верховного Суду України, що висловлені у постановах від 16 вересня 2015 року у справі №6-190цс15 та від 10 лютого 2016 року у справі №6-1680цс15.

Не заслуговують на увагу аргументи заявника про необхідність виключення земельної ділянки із переліку майна, на яке може бути звернене стягнення, адже воно не є предметом іпотеки.

Так, з договору іпотеки №РМSVE Р00/007/2008 від 05 березня 2008 року вбачається, що під предметом іпотеки слід розуміти нерухоме майно, а саме домоволодіння, загальною площею 482, 8 м2, в т.ч. житлова площа 146, 0 м2, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та земельна ділянка (призначення - обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), загальною площею 0, 1314 м2, яка знаходиться там само.

Тобто спірна земельна ділянка поряд із житловим будинком АДРЕСА_1 і на якій він розташований також є предметом іпотеки, а тому на неї поширюється право вимоги позивача і вона без відповідного волевиявлення ТОВ "ОТП Факторинг Україна" не може бути виключена зі складу іпотечного майна.

Необґрунтованими вважаються і доводи про сплив позовної давності, оскільки норми ст. 267 ЦК України при вирішенні справи застосованими бути не можуть через те, що кредитні зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором не припинилися і тривають.

Не підлягають до задоволення й аргументи заявника про відсутність узгодження між іпотекодавцем та іпотекодержателем початкової ціни продажу предмета іпотеки - як це передбачено пунктом 6.4.1 договору іпотеки №РМ-SME P00/007/2008 від 05 березня 2008 року.

Відповідно до цього пункту банку належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законодавством України. Сторони дійшли згоди, що ціна продажу предмета іпотеки у випадку його продажу іпотекодержателем визначатиметься, зокрема за згодою між обома сторонами - іпотекодавцем та іпотекодержателем, але вона не повинна бути нижчою його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки.

З резолютивної частини оскаржуваного рішення видно, що початкова ціна предмета іпотеки складає 2 486 692 гривні, що встановлено договором іпотеки, або вона має бути визначена на підставі оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Тобто з урахуванням умов договору іпотеки жодним чином права ОСОБА_4 у спірних відносинах не порушуються.

З твердженнями автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права також не можна погодитися.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Окрім викладеного, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, які є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

Не погоджується колегія суддів як з необґрунтованими і з рештою доводів апеляційної скарги, в т.ч. і щодо помилкового застосування норм матеріального права, адже вони убачаються такими, що спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено, заявником рішення суду щодо відмови в задоволенні первісного позову про виселення відповідачів не оскаржувалося, а суть доводів та вимог зводяться до скасування рішення щодо задоволення позову і відмови в зустрічному позові, тому його законність і обґрунтованість в цій частині колегією суддів не переглядалися.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Оскільки апеляційна скарга не може бути задоволеною, тому судовий збір, що понесений ОСОБА_4 , відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовичазалишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області суду від 25 липня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 12 год. 15 хв. 03.12.2019

Головуючий: Хилевич С.В.

Судді: Н.В.Бондаренко

Н.М.Ковальчук