ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2019/19

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1443/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді - Губар В.С.,

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення смт. Козелець Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 13 вересня 2019 року

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.01.2017 року у розмірі 19192,32 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» для отримання банківських послуг та підписав заяву від 08.09.2017 року, за якою отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши заяву, відповідач підтвердив факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ «ПриватБанк», які надані були йому для ознайомлення в письмовій формі.

ОСОБА_1 зобов`язання по сплаті кредиту не виконував, внаслідок чого станом на 16.05.2019 року утворилась заборгованість у сумі 19192,32 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 9208.13 грн., за простроченим тілом кредиту 3636.11 грн., пені 4857.57 грн., пен за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100 грн.. штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 890.11 грн.та яку позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 9208.13 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 січня 2017 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін та коли відповідачем заперечувались умови договору.

Стверджує, що відсутність підпису відповідача на Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов.

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався і не визнавався недійсним.

Наголошує, що, підписавши анкету-заяву, відповідач погодився з усіма умовами та правилами надання банком послуг, які разом із заявою складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту всупереч положенням ст.1054 ЦК України.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, а в іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується, а тому не може бути предметом перегляду апеляційним судом.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За висновком суду, у заяві позичальника від 23 червня 2014 року процентна ставка не зазначена, не передбачена відповідальність у вигляді пені та штрафів та не вказано розмір неустойки та позивачем не доведено, з якими саме Тарифами, умовами та правилами відповідач ознайомлений під час отримання кредиту, а також укладений договір не містить строку повернення кредиту (користування ним). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в розмірі 9208.13 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що 06 січня 2017 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з Тарифами банку (а.с. 8).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 не заперечував проти отримання ним кредиту та до банку із заявою про закриття карткового рахунку не звертався.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що укладення кредитного договору з відповідачем є доведеним.

Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 16 травня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 06.01.2017 року становить 19192,32 грн. і складається із заборгованості: за тілом кредиту 9208.13 грн., за простроченим тілом кредиту 3636.11 грн., пені 4857.57 грн. за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100 грн.. штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 890.11 грн. (а.с. 5-7).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна СОNTRAKT, Унівесальна «GOLD та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 9-24).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом та договірні.

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Так, у анкеті-заяві позичальника від 06 січня 2017 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Банк, заявляючи вимогу про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками, пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 січня 2017 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів ОСОБА_2 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.

На переконання апеляційного суду є правильним висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача https://privatbank.ua, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (06 січня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (06 червня 2019 року). Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (а.с.10-24).

Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів щодо ознайомлення відповідача з умови кредитування щодо розміру відсотків та інших штрафних санкцій.

Твердження апелянта щодо неможливості застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року у справі № м342/180/17, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 січня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України). В ході судового розгляду позивач підстави позову, в тому числі щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, не змінював, вимоги щодо захисту порушенного права, який не суперечить закону, відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, позовна заява банку не містить. Отже, суд не наділений процесуальними повноваженнями розглядати і вирішувати вимоги з інших правових підстав, ніж ті, що були заявлені в суді першої інстанції.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості ( в розрахунку заборгованості це графа «Тіло кредиту на звітну дату») та простроченої заборгованості( графа «Тіло кредиту прострочене на звітну дату»).

Прострочений кредит це кредитні кошти, які були наданні клієнту та не були поверненні у строк, передбачений договором.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка складається із 2-х складових:

-заборгованості за тілом кредиту 9208,13 грн;

- заборгованості за простроченим тілом кредиту 3636,11 грн.

Банк, на підставі укладеного договору, який у встановленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, надав позичальнику кредит, який останній не повернув.

Суд першої інстанції стягнув лише одну складову заборгованості за тілом кредиту та безпідставно звільнив відповідача від повернення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка відповідно до ст. 1054 ЦК України підлягає стягненню. Відтак, апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 3636,11 грн. В іншій частині оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року було зупинено на час апеляційного провадження дію оскаржуваного рішення, однак враховуючи те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена, а заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, а тому дія рішення суду першої інстанції в частині, залишеної без змін, підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року в частині визначення розміру заборгованості змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 3636 грн. 11 коп. заборгованості станом на 21 травня 2019 року за кредитним договором № б/н від 08.09.2017 року.

В іншій частині заочне рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2881 грн 50 коп судових витрат, понесених при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Поновити дію заочного рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року в частині, що залишена без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: