ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2019 року м. Херсон

справа № 663/2726/17

провадження №22-ц/819/1451/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Шабрацького Г.О. від 24 листопада 2018 року в справі за первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним підвищення процентної ставки,

встановив:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.06.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Зазначає, що Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6. «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 30.09.2017 року має заборгованість в сумі 22101,11 грн, яка складається з: 299,61 грн - заборгованості за кредитом; 16572,88 грн- заборгованості по процентам за користування кредитом; 3700,00 грн -заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штрафу (фіксована частина), 1028,62 грн - штрафу (процентна складова).

Посилаючись на ст.ст. 509,525,526,527,530,ч.1 ст.598, ст.ст.599,610,ч.2 ст.ст.615,629,1052,1054 ЦК України, Банк просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.06.2011 року в розмірі 22101,11 грн та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого на її ім`я було відкрито картковий рахунок та видана платіжна картка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду». Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» плата за користування кредитними коштами складає 2,5 % на місяць (або 30,00 % на рік із розрахунку 360 днів у році) на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Щомісяця позичальник повинен надавати відповідачу щомісячний платіж, який включає у себе плату за користування кредитними коштами та 7,0% від заборгованості, але не менше 50,0 грн та не більше залишку заборгованості.

01 вересня 2014 року відповідач в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 2,9% на місяць (або 34,8% на рік), а 01 квітня 2015 року - 3,6% на місяць (або 43,2% на рік).

Вважає підвищення в односторонньому порядку банком процентної ставки за кредитним договором є неправомірним та таким, що порушують права ОСОБА_1 , як споживача, у зв`язку з чим посилаючись на ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач за зустрічним позовом просить визнати протиправним підвищення ПАТ КБ «ПриватБанк» процентної ставки за користування кредитними коштами за договором №б/н від 14.06.2011 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»: з 01.09.2014 року до 34,80% на рік; з 01.04.2015 року до 43,20% на рік.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 29 листопада 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки в рішенні від 09 січня 2019 року, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист права споживача задоволено. Визнано незаконним підвищення процентної ставки 01.09.2014 року до 34,80% та 01.04.2015 року до 43,20% Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 14.06.2011 року укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог до АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції в порушення положень ст.ст.213-215 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, не перевірив належним чином строк дії кредитної картки. Зазначає, що відповідачем була отримана кредитна картка з терміном дії 03.2016 р., тобто до 31 березня 2016 року. При цьому посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14ц14, вважає, що позовну заяву подано в межах строку позовної давності, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності. Щодо підвищення процентної ставки зазначає, що при укладанні кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30 % на рік. Згодом процентна ставка була змінена. Зауважує, що зміна процентної ставка передбачена п.1.1.3.2.3 Умов та прави надання банківських послуг. Вважає, що активне користування кредитною карткою свідчить про прийняття відповідачем діючих умов договору.

У відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, представника банку та представника ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з наявності заборгованості по тілу кредиту в сумі 299,61 грн та заборгованості по відсоткам в сумі 319 грн 44 коп., проте враховуючи, що відповідач останній платіж здійснив 22.05.2014 року, позивач звернувся до суду 27.11.2017 року, заявлено про застосування строку позовної давності, положень ст.ст. 257,261 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову в зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції виходив з того, що фактичне підвищення процентної ставки відбулося в односторонньому порядку, що порушує права споживача визначені ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У процесі розгляду справи суд встановив, що 14.06.2011 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна» та погодилася, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

В анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 як позичальниці та відмітка про те, що вона ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані її для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а у наданому банком витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником /а.с.6,7/.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14.06.2011 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.06.2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у редакції, затвердженій наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємної частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Унівесальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких , серед іншого, визначено дію договору(12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16 цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (14.06.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у листопаді 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У письмовому запереченні представник відповідачки зазначав, що ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг не підписувала та її заява анкета про приєднання до них не містить посилання про те, що вона була обізнана та їй були надані саме ті умови кредитного договору, на які посилається Банк /а.с.151-153/.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 додатково зазначив, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг нею не визнаються, не підписувалися, а кредитні кошти вона брала проте зі сплатою за їх користування відсотків, які їй показував Банк у довідці, проте це не ті Тарифи, які додані до позову і які містять умови 2014,2015 років в той час, як договір укладався у 2016 році.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальниці , яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.06.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Проте, наявність неоспореної заборгованості по тілу кредиту та визнання представником відповідачки обов`язку сплати процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному при підписанні анкети-заяви ( 30% річних), що частково нею виконувалося з урахуванням вищенаведеного є підставою для стягнення визначеної судом першої інстанції суми заборгованості по тілу кредиту - 299,61 грн та заборгованості по відсоткам в сумі 319 грн 44 коп..

Проте суд першої інстанції помилково застосував строк позовної давності, оскільки кредитний договір у письмовій формі не містить строку повернення кредиту, а відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої наведеного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З огляду на встановлені судом обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про відмову у стягненні відсотків та неустойки за спливом строку позовної давності є помилковим, оскільки в задоволені цієї частині позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

З огляду на встановлені судом обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості зі сплати тіла кредиту в сумі 299,61 грн та заборгованості по відсотках в сумі 319, 44 грн. підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог, колегія суддів враховує положення частини другої статті 215 та частини другої статті 1055 ЦК України, якими передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається.

При цьому колегія суддів вважає, що інші наведені представником позивачки обставини, не мають правового значення для правильного вирішення спору, який виник між сторонами, зважаючи на нікчемність правочину в частині визначених банком відсотків за користування кредитом.

Зустрічні позовні вимоги колегія суддів вважає зайво заявленими, а наведені ОСОБА_1 доводи у підтвердження обґрунтованості зазначених вимог є такими, що враховані при вирішенні первісного позову і не потребують додаткового вирішення шляхом визнання протиправним підвищення процентної ставки, як умов кредитного договору щодо підвищення відсоткової ставки недійсними.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в решті частині.

У зв`язку із скасуванням ухваленого судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по процентам та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення наведених вимог відповідно до ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні із стягненням з ОСОБА_1 на користь Банку судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 151 грн 72 коп..

Керуючись статтями 141,367, п.2 ч.1 ст.374, статтями 376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.06.2011 року в сумі 299 грн 61 коп. заборгованість по тілу кредиту та 319 грн 44 коп. заборгованість по процентам. У задоволенні вимог про стягнення неустойки та комісії відмовити за необґрунтованістю.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 151 грн 72 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року

Суддя І.В. Склярська