Номер провадження: 22-ц/813/6067/19
Номер справи місцевого суду: 520/7838/16-ц
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь відшкодування матеріальної шкоди 27 664 грн., на відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн. та стягнути з відповідачів судовий збір солідарно по 551,21 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобов`язань щодо утримання належного на праві власності майна - мереж холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 , в період квітень-травень 2016 року неодноразово мало місце залиття приміщень квартири АДРЕСА_2 , що належить позивачу на праві власності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН невідомий, проживає АДРЕСА_3 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН невідомий, зареєстрована АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_1 на відшкодування матеріальної шкоди 17442 грн, на відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1301 грн 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1301 грн 21 коп.

В іншій частині позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у повному обсязі і залишити в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року (а.с. 211-213).

До суду апеляційної інстанції з`явився позивач ОСОБА_3 , інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що в період 26 квітня по 24 травня 2016 року мало місце залиття приміщень коридору і туалету в квартирі АДРЕСА_5 внаслідок протікання в мережах холодного водопостачання, що розташовані в квартирі АДРЕСА_6 цього ж будинку. Внаслідок залиття були пошкодженні приміщення коридору і туалету в квартирі позивача: сталося намокання стелі і стін в приміщеннях коридору і туалету, як наслідок тривалого намокання на стелі з`явився грибок, а в туалеті відпала керамічна плитка, пошкоджена електропроводка.

Квартира № АДРЕСА_7 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 02.12.2004 року.

Квартира АДРЕСА_6 належить на праві спільної часткової власності (в рівних частках) ОСОБА_4 і ОСОБА_1 на підставі рішення Київського райсуду м. Одеси від 09.10.2003 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт спричинення відповідачем матеріальної та моральної шкоди, внаслідок залиття квартири позивача в період квітень-травень 2016, негативні її наслідки та причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками шкоди.

Апеляційний суд погоджується з такими висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що складені акти про залиття квартири відповідача є неналежними та недопустимими доказами, оскільки акти складені без участі заінтересованих осіб та без з`ясування причин залиття.

Вказані посилання апелянта оцінюються судом критично, з огляду на наступне.

Так, пунктом 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, визначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком №4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причина залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Актами про залиття від 11.05.2016 року, 24.05.2016 року і 20.06.2017 року, що були складені комісією у складі працівників дільниці №4 КП «ЖКС Вузівський», встановлено, що «в період з 26 квітня по 24 травня 2016 року мало місце залиття приміщень коридору і туалету в квартирі позивача внаслідок протікання в мережах холодного водопостачання, що розташовані в квартирі АДРЕСА_6 будинку. Внаслідок залиття були пошкодженні приміщення коридору і туалету в квартирі позивача: сталося намокання стелі і стін в приміщеннях коридору і туалету, як наслідок тривалого намокання на стелі з`явився грибок, а в туалеті відпала керамічна плитка, пошкоджена електропроводка».

Складені акти не були скасовані, анульовані чи визнані недійсними.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено, що залиття мало місце з вини відповідача, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

За змістом ст.1166 ЦК України обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вини у завданні позивачу шкоди стороною відповідача, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку суду не надано.

Отже, встановивши, що залиття сталося з вини відповідача, внаслідок чого була заподіяна шкода через пошкодження певної частини належної ОСОБА_3 квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідальність за завдані та доведені позивачем збитки мають нести відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03.12.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда