Провадження №2/193/176/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

25 березня 2019 року смт.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кащук Д.А.,

секретаря судового засідання Ратушної В.В.,

учасники справи:

прокурора Трубіцин Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1- адвоката ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду по цивільній справі за позовною заявою заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн.,-

в с т а н о в и в:

Заступник прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн..

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2019 року провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

14.02.2019 від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування поданого клопотання адвокат ОСОБА_2 зазначив, що позивачем не доведена наявність повноважень на звернення з даним позовом до суду в інтересах позивача, відсутні відомості про підтримку позовних вимог Державним агентством автомобільних доріг України (УКРАВТОДОР), який в розумінні статей 9 та 10 Закону України «Про автомобільні дороги» здійснює управління автомобільними дорогами загального користування від імені держави, а тому, на підставі ст.257 ЦПК позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Прокурор у поданому запереченні на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду зазначив, що позов прокурора, у даному випадку, є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Стверджує, що здійснення прокуратурою конституційної функції представництва інтересів держави у вказаній справі в порядку, що визначений законом, спрямоване саме на захист реальних державних інтересів шляхом стягнення з відповідача коштів у розмірі 121 503,05 грн., що будуть спрямовані на забезпечення ефективного функціонування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування, будівництва, реконструкції та ремонту автомобільних доріг. Посилається на те, що ініціювання прокурором порушення вказаної справи не має на меті чинити неналежний вплив на суд та не позбавляє відповідача можливості вживати заходи щодо ефективного захисту своїх інтересів. Прокурор не дублює повноваження позивача у вказаній справі, надаючи аналогічні з ним пояснення, а виконує саме субсидіарну роль, захищаючі інтереси держави за наявності факту бездіяльності уповноваженого органу. На думку прокурора, у вказаній справі дотримано принцип рівності сторін, що вимагає справедливого балансу між сторонами у справі та є підставою для звернення прокурора з вищевказаним позовом у відповідності до ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки наявний «виключний випадок» у вигляді не здійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом - Державною службою України з безпеки на транспорті. Вказаний орган на думку прокурора усвідомлює порушення інтересів держави у звязку з несплатою відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Представником Державної служби України з безпеки на транспорті ОСОБА_3 подано заперечення проти залишення позовної заяви без розгляду, в яких вона зазначила, що Управління Укртрансбезпеки не є самостійною юридичною особою, а є лише структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, у звязку з чим, не наділене повноваженнями на самостійне звернення до судів всіх інстанцій. Посилання представника відповідача на повноваження Укравтодору, як органу уповноваженого здійснювати управління автомобільними дорогами загального користування, на звернення до суду з позовами про стягнення плати за проїзд вважає безпідставним посилаючись на листи Укравтодору від 31.10.2018 №8323/3/7.2-9-265/15, від 04.01.2019 №51/1/10-11-1029/07.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подані заперечення та просив у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду відмовити.

В судове засідання представник Державної служби України з безпеки на транспорті не з'явився.

Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у даній справі є позовні вимоги прокурора про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 121503,05 грн..

Як встановлено судом, при зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Державної служби України з безпеки на транспорті, яка полягала у невжитті останньою заходів із своєчасного подання до суду органом Державної служби України з безпеки на транспорті позову про стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, що свідчило про неналежне здійснення таким органом владних повноважень, у зв'язку з чим прокурор звернувся з даним позовом до суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно з п. 3 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч.4 ст.56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Суд наголошує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31.03.2005).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". "Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до не обгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської ОСОБА_4 Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1. Якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень- він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків тощо).

У даній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Державною службою України з безпеки на транспорті, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів держави. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з'ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Прокурор на думку суду також не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Враховуючи, що нову редакцію Закону України «Про прокуратуру» прийнято саме з метою наближення до міжнародних стандартів, при її застосуванні слід брати до уваги, що зазвичай Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в судовому провадженні та вирішує, наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідає принципу рівності сторін, вивчаючи кожний випадок окремо.

Так, у справі «Gregorio de Andrade v. Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обовязків (п.38).

Крім того, у справі «Ferreira Alves v. Portugal» (№25053/05, 21.06.2007) ЄСПЛ наголосив, що не має значення, чи виступає прокурор як сторона у справі, оскільки він може вплинути на рішення суду, і такий вплив потенційно може бути не на користь заявника (п.38).

У справі «Менчинська проти Росії» (№42454/02, 15.01.2009) ЄСПЛ відзначив, що сторонами цивільного провадження є позивач та відповідач, яким надаються рівні права, зокрема право на юридичну допомогу. Підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (п.35). Просте повторення прокуратурою правових доводів, які наводяться однією зі сторін процесу, має сенс лише в тому випадку, коли це відбувається з метою впливу на суд. У звязку з цим ЄСПЛ послався на резолюцію Парламентської асамблеї ОСОБА_4 Європи №1604 (2003) щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованій на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав (п.38).

Одночасно суд наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з'ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статті 56 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

П.1 ч.1 ст. 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Відсутність визначених підстав для представництва інтересів держави, свідчить про заявлення позову особою (прокурором), яка не має процесуальної дієздатності та є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що прокурором не подано належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду обгрунтоване та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.56, 257 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду по цивільній справі за позовною заявою заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн. задовольнити.

Позовну заяву заступника прокурора Дніпропетровської області, який діє в інтересах держави, в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 121503,05 грн. залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Д.А.Кащук