ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Харків

Справа № 643/14267/19

Провадження № 22-ц/818/5706/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

Позивач (заявник): ОСОБА_1 ,

Відповідач: Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2019 року, постановлену суддею Харченко А.М.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачів,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати КП «Харківводрканал» внести зміни про послуги споживачів з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , виключивши ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з числа осіб, які проживають за даною адресою; зобов`язати КП «Харківводоканал» рахувати заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без прив`язки до адреси: АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП «Харківводоканал» припинити візити в житло за адресою: АДРЕСА_1 , співробітників КП «Харківводоканал» з питань заборгованості третіх осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; судові витрати покласти на відповідача. В подальшому, ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування за завдану йому моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Позивачем до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення заборони КП «Харківводоканал» відключати споживачів від послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 по заборгованості третіх осіб, а саме ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 та шляхом заборони КП «Харківводоканал» здійснювати візити співробітників у вказане житло з питань заборгованості третіх осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви послався на те, що відповідач постійно вживає заходів до відключення споживачів від послуг з водопостачання та водовідведення у кв. АДРЕСА_2 , здійснюючи тривалі візити до житла позивача, поєднані із загрозами вказаними в повідомленнях до третіх осіб, які не мешкають за вказаною адресою, а саме вимоги здійснити оплату боргу за третіх осіб. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим надалі виконання рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено, оскільки застосування вищевказаних заходів забезпечення позову фактично вирішує по суті справу, що суперечить вимогам ст.149 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити у повному обсязі заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права і не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , не є власниками вказаної квартири і не зареєстровані в ній. Посилається на те, що відповідач постійно вживає заходів до відключення споживачів від послуг з водовідведення та водопостачання, а вимога заяви щодо заборони відключення споживачів від послуг не була заявлена у позові. Також вказує, що розгляд справи має довготривалий характер, відключення споживачів від послуг до ухвалення рішення судом порушить право позивача як споживача і буде втрачено сенс позову.

Відзиву в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позов заявлено щодо зобов`язання КП «Харківводоканал» вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, тобто, не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову, а суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, отже, вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідний вид забезпечення позову повинен стосуватися предмета спору.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Встановивши, що обраний спосіб забезпечення позову не відповідає вимогам частини 10 статті 150 ЦПК України, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову з підстав, що забезпечення позову призведе до вирішення справи по суті, оскільки буде задоволено частину позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що вимога позову та заяви про його забезпечення в частині зобов`язання відповідача утриматися від візитів в житло за адресою: АДРЕСА_1 з питань заборгованості третіх осіб співпадають, тобто дійсно є тотожними, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Щодо вимоги заяви про забезпечення позову стосовно заборони відповідачу відключати споживачів від послуг водопостачання та водовідведення, то позивачем не зазначено в чому саме буде полягати неможливість виконання рішення суду у разі незабезпечення позову в цій частині, оскільки суть позову полягає у неправомірності дій відповідача, на думку ОСОБА_1 , щодо нарахування заборгованості за третіх осіб.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заходи забезпечення позову за своїм змістом фактично є тотожними заявленим позовним вимогам, при цьому спір по суті судом не вирішений, тому в цьому разі можуть бути порушені принципи змагальності та диспозитивності сторін.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосування судом першої інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 29 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 2 грудня 2019 року