Справа № 265/4867/19
Провадження № 2/234/3367/19
08 листопада 2019 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Марченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Коваленко Н.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Краматорську в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 265/4867/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання згоди на виїзд дитини за кордон та через лінію розмежування в зоні антитерористичної операції без письмового дозволу її батька, -
В провадження Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання згоди на виїзд дитини за кордон та через лінію розмежування в зоні антитерористичної операції без письмового дозволу її батька.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області позовна заява ОСОБА_1 була передана на розгляд до Краматорського міського суду Донецької області за підсудністю.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03.09.2019 року дана позовна заява була прийнята до розгляду та було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про чат, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відстуність
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на офіційному веб-сайті судової влади України, було розміщене оголошення про виклик до суду, однак про причини неявки не повідомив, відзиву, зустрічної позовної заяви, заперечень, заяв про відкладення не надав.
На підставі ст.ст. 280 -281 ЦПК України, судом ухвалено про заочний розгляд справи.
Згідно позову, позивачка має неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .05.07.2004 року сторони уклали шлюб, 10.03.2010 року шлюб між сторонами був розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки. На теперішній час взагалі не відомо, де знаходиться батько дитини. Про дитину він не піклується, аліменти не платить. На сьогоднішній час дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка турбується про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний та психологічний розвиток. Відповідач, батько дитини, крім того, що ніяким чином не приймає участь в вихованні доньки, матеріально її не забезпечує, але ще й перешкоджає позивачці у виконанні батьківських обов`язків у повному обсязі, оскільки не надає згоди на вивезення дитини за межі України. Для її оздоровлення, розширення її кругозору, отримання знань про інші країни, народи, культури, а також з метою вдосконалення іноземних мов, позивачка має бажання та можливість подорожувати з дитиною за кордон. Враховуючи те, що позивачка разом з дитиною мешкає в зоні проведення антитерористичної операції, вона не в змозі вивести дитину за межі населеного пункти в якому вони проживають, оскільки на перетинання блокпосту вона повинна надати довіреність, якої позивачка не має. У зв`язки з чим, позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_3 без згоди батька за кордон та через лінію розмежування в зоні антитерористичної операції до досягнення дитиною 16- річного віку.
Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.
Відповідно до ст.141 ч.1 Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, не зважаючи на те чи перебували вони в шлюбі чи ні.
Відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав по відношенню до дитини.
Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ст.159 Сімейного Кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, інший з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку. Стану здоров`я дитини, поведінки батька, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересам дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Згідно ст.154 ч.2 Сімейного Кодексу України батьки можуть звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
Згідно ст.16 ч.2 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, що порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом.
У відповідності до ст.ст.150 ч.2, 155 ч.1 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв`язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.
Частина 2 статті 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Зазначені правила затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.
Згідно п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків
Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.
У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від тою, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо виїзду дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон слід задовольнити.
Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 222ог від 14 квітня 2017 року в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.
Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.
Тобто виїзд з неконтрольованої території на територію України не вимагає дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України.
Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_1 просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в`їзд її неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 на переміщення через лінію зіткнення без згоди батька, ОСОБА_2 для навчання та оздоровлення, тобто вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України.
Діючими Законами України такі обмеження на пересування громадян України в межах території України не передбачені, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.
Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон та через лінію розмежування в зоні антитерористичної операції без письмового дозволу її батька, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за кордон та перетинання лінії розмежування в зоні ООС, враховуючи, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання та захист своєї дитини (ст.ст. 151, 154 Сімейного Кодексу України), суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. Законом України «Про порядок виїзду з України та виїзду в України громадян України", Правилами оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, що затверджені Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995р, ст.ст.5,10, 11, 77,78, ч.1 ст. 142, ч.3 ст. 200, 206, 265, 351 ЦПК України -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання згоди на виїзд дитини за кордон та через лінію розмежування в зоні антитерористичної операції без письмового дозволу її батька - задовольнити.
Надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Макіївка, Донецька область, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за кордон та через лінію розмежування в зоні антитерористичної операції у супроводі матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження; м. Макіївка, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Макіївка, Донецької області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на строк до 11.10.2020 року
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Краматорського міського суду Л. М. Марченко