ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9474/19 Справа № 184/2224/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року, ухваленого суддею Малашиною Ю.Б. в м.ПокровДніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 серпня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2016 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 10.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінено назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі по тексту КБ «Приватбанк», Банк) та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором №б/н, станом на 31.10.2016 року, утворилась заборгованість у розмірі 21 096,52 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від14 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , рах. № НОМЕР_1 , МФО №305299, розташованого за адресою:01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_2 ), паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Орджонікідзевським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 08.06.2007 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , витрати, пов`язані з розглядом справи за проведення експертизи в сумі 2970 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Позивач АТ КБ «Приватбанк, не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження письмових доказів та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про повне задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Скаржник вказує, що висновок суду про недоведеність позивачем укладення кредитного договору ґрунтується на припущеннях, що суперечить нормам ч.6 ст.81 ЦПК України. Зазначає, що укладення між банком і відповідачем кредитного договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначено, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов`язується виконувати, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування. Банк свої зобов`язання виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок, видавши картку із встановленим кредитним лімітом, що підтверджено наявною в матеріалах справи довідкою про видачу картки та строк її дії, проте суд належним чином не дослідив докази по справі, зазначивши у рішенні про відсутність доказів установлення кредитного ліміту.

Позивач наголошує на тому, що до матеріалів справи доданий детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі накопичувальним порядком. Скаржник зазначає, що у розрахунку заборгованості, також відображені всі грошові суми, що надходили на сплату заборгованості за кредитом, всі операції за кредитним договором, а також те, як саме нараховувались проценти за користування кредитом, прострочені проценти, санкція (пеня), комісія, сума нарахованого чергового платежу, сума простроченого платежу, що не було проаналізовано судом під час судового розгляду справи. Позивач вказує, що відповідач частково сплачував заборгованість, що підтверджує наявність між сторонами кредитних правовідносин, визнання умов договору, тому посилання суду на недоведеність правовідносин відповідача із банком за даним кредитним договором та погодження його умов, вважає безпідставним, таким, що не відповідає дійсності.

Скаржник вважає, що своїм незаконним рішенням, суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором, всупереч вимогам договору та нормам Цивільного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_1 , просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим не має підстав для його скасування, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та не спростовують правильність висновків суду.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що10.12.2012 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н у спосіб подання письмової згоди відповідача на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно анкети заяви від 10.12.2012 р. відповідач погодився, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і погоджується з договором про надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Пам`ятку клієнта, яка містить у тому числі Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування ним отримано і останній ознайомлений з її змістом під підпис (а/с.5).

На підтвердження позовних вимог банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду» (т.1 а/с 6-7) та Умови і правила надання банківських послуг в Приватбанку (т.1, а/с 8-31).

Відповідно до довідки КБ «ПриватБанку», за кредитним договором №б/н від 10.12.2012 р. відповідачу видано кредитну карточку 394016, терміном дії до 06/16 року (т.1, а/с 79).

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_4 проводився рух коштів як шляхом поповнення картки, так зняття відповідачем коштів з картки за період: 21.12.2012 24.01.2014 р. (т.1, а/с 80-86).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.12.2012, наданого позивачем, заборгованість за кредитом станом на 31.10.2016 р. становить 1407,67 грн. (сума колонок «сальдо поточної заборгованості за кредитом» та «сальдо простроченої заборгованості за кредитом»); заборгованість за процентами 15108,06 грн.; комісія 3100,00 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1480,79 грн. (т.1, а/с 3-4).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог керувався нормами статей 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, й виходив з дого, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів для задоволення його позовних вимог.

Колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції не дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна вважати законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, суд перевірив і встановив, що10.12.2012 року між КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 у спосіб підписання сторонами письмової анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послугбув укладений кредитний договір №б/н, що підтверджено анкетою-заявою (а.с.5).

Також, суд, перевіривши анкету заяву від 10.12.2012 р., підписану відповідачем, встановив, що вона не містить зазначень яку саме карточку (кредитки, зарплатної тощо) отримав відповідач, процентної ставки, умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Пам`ятка клієнта, яка містить у тому числі Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування та була вручену ОСОБА_1 під підпис, що відображено в анкеті заяві від 10.12.2012 р., суду позивачем не надано.

Проаналізувавши довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (т.1 а/с 6-7) та Умови і правила надання банківських послуг в Приватбанку (т.1, а/с 8-31), суд встановив, що ці докази не містять підписів сторін договору та не визнаються відповідачем.

При цьому, суд встановив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Окрім того, суд першої інстанції, пославшись на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), дійшов висновку, що роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, так як цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування,, ще не було спростовано позивачем.

Суд, також дослідив висновок експерта №469/470-18 за результатами проведення судової економічної експертизи, проведеної на підставі ухвали суду за клопотанням відповідача, в об`ємі наданих документів, яким встановлено, що зазначити загальну суму заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором б/н від 10.12.2012 року станом на 31.10.2016 р., в тому числі сума строкової та поточної заборгованості за кредитом, за відсотками по кредиту, сума пені за прострочення сплати кредиту та відсотків, відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням проведених боржником виплат в рахунок погашення заборгованості та з урахуванням позовної давності, яка встановлена ст.257 ЦК України, не представляється можливим, оскільки банком на дослідження не було надано документів щодо встановлення ставки на поточну заборгованість та прострочену заборгованість (т.2, а/с10-18).

Перевіривши надану позивачем виписку по рахунку (т.1 а/с3-4), суд дійшов висновку, що також не можливо визначити суму заборгованості за тілом кредиту, оскільки відсутня відповідна графа, а графа «Залишок після операції» містить інформацію наростаючим підсумком про усі операції по рахунку, у тому числі зняття, поповнення картки, нарахування процентів, штрафів, списання процентів тощо. При цьому розрахунок заборгованості, суд не визнав доказом у значенні, передбаченому ст.76 ЦПК України, прийнявши його за пояснення позиції позивача, яким обґрунтовуються позовні вимоги.

Отже, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем, як доказ Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 , тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 .. АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Висновки суду першої інстанції, як правильно зазначено у рішенні відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Між тим, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки така вимога заявлена позивачем у позові.

Колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача, зокрема цей факт підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 10.12.2012 року, яка підписана ОСОБА_1 і не заперечується самим відповідачем, окрім того, матеріали справи містять докази того, що відповідач користувався наданими йому кредитними коштами, частково сплачував заборгованість, що підтверджує наявність між сторонами кредитних правовідносин, а отже, ОСОБА_1 за неналежне виконання зобов`язань перед позивачем повинен нести цивільну відповідальність, зокрема в сплаті тіла кредиту, визначеного банком.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, в іншій частини вимоги позивача не можуть бути задоволенні з викладених у рішенні суду першої інстанції підстав, у зв`язку з чим, оскаржуване судове рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції (позивачем в сумі сплачено 3445 грн.) підлягає сплаті судовий збір в розмірі 229,87 грн. відповідно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст.ст.255, 367, 374, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2019 року скасувати в частині повної відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.12.2012 в сумі 1407,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 229,87 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: