Номер провадження: 22-ц/813/2704/19
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Черевка П.М.,

суддів: Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:
22.12.2017 року Військова частина № НОМЕР_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, просила стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Військової частини № НОМЕР_1 заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги щодо користування службовим житлом в службовій будівлі Військової частини № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 18557,81 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що Військова частина № НОМЕР_1 по специфіці своєї службової діяльності має житлові та службові приміщення, які надаються в тимчасове користування військовослужбовцям частини, службовцям, колишнім військовослужбовцям та членам їх сімей. ОСОБА_1 отримала у користування службове житло в службовій будівлі Військової частини № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 . На протязі всього часу проживання відповідачам за вказаною адресою Військовою частиною № НОМЕР_1 надавались комунальні послуги, які включали в себе водопостачання, електропостачання, інші послуги. Проте, відповідачі з березня 2012 року почала несвоєчасно сплачувати комунальні платежі та накопичувати заборгованість перед військовою частиною. До зведеного розрахунку заборгованості відповідачі не сплачували щомісячно повністю заборгованість за квартплату та комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по жовтень 2017 року. 05.05.2016 року за результатами розгляду заяви Військової частини № НОМЕР_1 про видачу судового наказу був виданий судовий наказ, але ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, звернулась з відповідною заявою про скасування вказаного судового наказу, в свою чергу Малиновський районний суд м.Одеси 04.07.2016 року судовий наказ скасував. 23.02.2017 року ОСОБА_1 подала заяву до військової частини про прохання укласти договір про реструктуризацію боргу по вказаним послугам. На що 24.03.2017 року військова частина надіслала відповідь ОСОБА_1 на звернення №В-18 від 15.03.2017 року, в якій було повідомлено, що Військова частина № НОМЕР_1 підготовила договір про реструктуризацію заборгованості станом на 01 березня 2017 року та просила прибути на адресу Військової частини № НОМЕР_1 для підписання та реєстрації договору не пізніше 10.04.2017 року, але ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 не відреагували на вказаний лист.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08.11.2018 року позов Військової частини № НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволений частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Військової частини № НОМЕР_1 заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 18318,20 грн.

Судом вирішено питання судових витрат.

Вважаючи рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08.11.2018 року ухваленим з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідачі звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та постановити ухвалу про скасування Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на право власності за адресою АДРЕСА_1 , від 01.11.2018 року №101.

Військова частина № НОМЕР_1 направила до суду відзив на апеляційну скаргу, яким проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов Військової частини № НОМЕР_1 , суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що Приписами п.45 ст.20, ч.3 ст.28 Закону України «Про державну прикордонну службу України» та п.п.28 п.4 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року №533 «Про затвердження Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби», встановлено, що Адміністрація Державної прикордонної служби є центральним органом виконавчої влади.

Майно, закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належать їм на праві оперативного управління.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Військова частина № НОМЕР_1 є органом охорони державного кордону і входить до структури Державної прикордонної служби України.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143670288 від 01.11.2018 р. гуртожиток на 44 кімнати за адресою м.Одеса, Тираспольське шосе, 19 форма власності державна, власник Держава в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, .

Згідно з розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України №856 від 12.12.2005 року на балансі Військової частини № НОМЕР_1 перебуває гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 .

Військова частина № НОМЕР_1 за специфікою своєї службової діяльності має житлові та службові приміщення, які надаються в тимчасове користування військовослужбовцям частини, службовцям, колишнім військовослужбовцям та членам їх сімей.

ОСОБА_1 отримала у користування службове житло в службовій будівлі Військової частини № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з ордером на право житлової площі в сімейному гуртожитку №3 від 13.01.2003 року ОСОБА_1 у складі сім`ї 3 особи: чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 займає кімнати №№ 18, 19, 20.

На підставі довідки (витяг з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 16.11.2016 року за №1248 вбачається, що ОСОБА_1 постійно зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 та фактично займає кімнати №№ 18, 19, 20, загальною площею 58,15 кв.м., в будинку, який належить військовій частині № НОМЕР_1 (Одеський прикордонний загін, також зареєстрована її дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги вбачається, що у гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_3 та у кімнатах №№ 18, 19, 20 проживають ОСОБА_1 (наймач) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (дочка).

На протязі проживання відповідачів за вказаною адресою Військовою частиною № НОМЕР_1 надавались комунальні послуги, які включали в себе водопостачання, електропостачання, інші послуги.

Проте відповідачі з березня 2012 року почали несвоєчасно сплачувати комунальні платежі та накопичувати заборгованість перед військовою частиною.

До зведеного розрахунку заборгованості відповідачі не сплачували щомісячно повністю заборгованість за квартплату та комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по жовтень 2017 року.

05.05.2016 року за результатами розгляду заяви Військової частини № НОМЕР_1 про видачу судового наказу був виданий судовий наказ, але ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, звернулась з відповідною заявою про скасування вказаного судового наказу, Малиновським районним судом м.Одеси від 04.07.2016 року судовий наказ скасовано.

23.02.2017 року ОСОБА_1 подала заяву до військової частини про прохання укласти договір про реструктуризацію боргу по вказаним послугам, на що 24.03.2017 року військова частина надіслала відповідь ОСОБА_1 на звернення №В-18 від 15.03.2017 року, в якій було повідомлено, що Військова частина № НОМЕР_1 підготувала договір про реструктуризацію заборгованості станом на 01.03.2017 року та просила прибути на адресу Військової частини № НОМЕР_1 для підписання та реєстрації договору не пізніше 10.04.2017 року, але ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не відреагували на вказаний лист.

Військова частина № НОМЕР_1 , виконуючи свої обов`язки, постійно здійснювала електропостачання, водопостачання та надавала інші послуги, що підтверджується договорами з постачальними організаціями, наявними в матеріалах справи, але боржники, отримуючи послуги від Військової частини № НОМЕР_1 та користуючись ними у порушення ст.ст.67, 68, Житлового кодексу України, п.5 ч.3 ст.20, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оплату за отримані послуги здійснювали не у повному обсязі.

Відповідно до ст.66 Житлового кодексу Української РСР та ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) та нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку (п.12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за №630 від 21.07.2005 року).

Згідно зі ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які вносяться не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином.

Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідачами своєчасно не були сплачені житлово-комунальні послуги і вони продовжують не сплачувати житлово-комунальні послуги на теперішній час.

Своїми діями вони порушують ст.ст. 66-68 Житлового Кодексу України від 30 червня 1983 року за №5464-Х, п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року за №1875-IV, ч.3 ст.815 Цивільного кодексу України за № 435- IV від 16 січня 2003 року, п.п.14, 17, 35 постанови Кабінету Міністрів України «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» від 08 жовтня 1992 року № 572, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12 липня 2005 року №560.

Станом на 01.11.2017 року в результаті несвоєчасної сплати житлово-комунальних послуг у відповідачів виникла заборгованість в сумі 18557,81 грн. перед Військовою частиною № НОМЕР_1 . Заборгованість складається з квартплати 2050,26 грн., водопостачання та водовідведення 5953,97 грн., постачання електричної енергії 9439,08 грн., вивозу твердих побутових відходів 1114,50 грн.

Невиконання боржниками зобов`язань по своєчасному внесенню платежів за користування житлом та комунальними послугами спричиняє істотну шкоду інтересам держави та громадян у сфері здійснення державної житлової політики, порушує права та інтереси її органів, на які покладені функції з управління, експлуатації та забезпечення збереження житлового фонду.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положеннями ст.162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до Правової позиції Верховного суду України, за змістом ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19-21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У зв`язку з цим, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 зазначеного Закону.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Враховуючи те, що сторонами не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору, судом правильно застосовані загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності.

Згідно з п.п.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи дату звернення позивача до суду 22.12.2017 року, видачу судового наказу 05.05.2016 року та його скасування 04.07.2016 року, судом обґрунтовано стягнуто суму заборгованості з 05.05.2013 року в розмірі - 18318,20 грн.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання авторів апеляційної скарги на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький