АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/436/19Головуючий по 1 інстанції - Пироженко С.А.
Категорія: 310000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року (повний текст рішення складено 17 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що з 11 серпня 2007 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від вказаного шлюбу, вони з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказує, що станом на день подання даної позовної заяви вона проживає разом із сином. Домовленість між нею та відповідачем щодо виконання ним обов'язку з утримання їх спільного сина не досягнута. На даний час, вона самостійно дбає про матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток їх спільного сина.

Зазначає, що відповідач не має в Україні постійного місця роботи, але систематично виїздить до Республіки Польщі, де має постійне місце роботи та працює офіційно. Від родичів відповідача, вона дізналась, що відповідач отримує заробітку плату не менше 1000 євро в місяць.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь кошти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 9000 грн з дня подання даної позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти, на утримання неповнолітньої дитини, а саме сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 03 серпня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто у дохід держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 9000 грн щомісячно є завищеними, оскільки позивачем, в порушення вимог статті 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме такого розміру аліментів та можливість сплати відповідачем аліментів у заявленому розмірі.

При цьому суд, врахувавши матеріальне становище та стан здоров'я сторін, а також встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, прийшов до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні всіх фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила суд скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що в обґрунтування розміру аліментів, позивач вказувала, що відповідач проживає в Республіці Польща, працює там та отримує дохід у вигляді заробітної плати, що дає змогу сплачувати аліменти саме в заявленому розмірі. На підтвердження проживання відповідача в Республіці Польща, позивачем було надано до суду першої інстанції заяву відповідача від 21.05.2018 року, в якій ним зазначено, що він тривалий час проживає в Республіці Польща.

Зазначає, що 10 січня 2019 року суд першої інстанції своєю ухвалою безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про витребування доказів, яке було заявлено для того, щоб отримати докази щодо розміру заробітної плати відповідача за останні шість місяців.

У відзиві на подану апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним, судом враховано всі обставини у справі. Вказане рішення суду наразі ним виконується в повному обсязі. Разом з тим, зазначає, що звертаючись до суду із клопотанням про звернення із судовим дорученням до компетентного органу юстиції Республіки Польща щодо отримання інформації відносно встановлення місця праці і розміру заробітної плати громадянина України ОСОБА_4 на території Польщі, то суд правомірно відмовив у його задоволенні, оскільки позивач та її представник жодних доказів з приводу його проживання та праці на території Республіка Польща не надали.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 11 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 1271.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 вказувала, що відповідач систематично виїздить до Республіки Польща, де має постійне місце роботи, працює офіційно на підприємстві та отримує дохід в розмірі 1000 євро щомісячно. У зв'язку із можливістю відповідача надавати допомогу на утримання їх неповнолітнього сина, вважала, що 9000 грн є достатнім та справедливим розміром, тобто таким, що не погіршить матеріального становища платника.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (частина 1 статті 141 СК України).

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

В апеляційній скарзі, не погоджуючись із розміром стягнутих судом аліментів, та стверджуючи про те, що відповідач має постійне місце роботи в Республіці Польща, позивач звертає увагу суд апеляційної інстанції на заяву ОСОБА_4 від 30 травня 2018 року, яку ним було подано при розгляді справи про розірвання шлюбу між сторонами та в якій ним зазначено про те, що він проживає в Польщі.

Колегія суддів, вважає доводи ОСОБА_3 викладені нею в апеляційній скарзі необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях, при цьому колегія суддів враховує наступні обставини.

Дійсно в заяві від 30 травня 2018 року ОСОБА_4 вказав на своє місце проживання у Республіці Польща, однак вказані обставини існували саме на зазначену дату.

При цьому, в суд першої інстанції відповідачем було надано Договір про оренду житлового приміщення від 04 вересня 2018 року, у відповідності до якого ним орендовано квартиру строком на шість місяців у м. Харків, з орендною платою в розмірі 5000 грн щомісячно.

Таким чином на час розгляду даної справи встановлено, що відповідач проживає в м. Харків, а не в Республіці Польща, про що заявляє позивач.

Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_4 вбачається, що за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач офіційно не працює та постійного доходу не має.

Разом з тим у відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що він повністю погоджується з розміром аліментів стягнутих судом в сумі 2500 грн, що в свою чергу значно перевищує 50 % встановленого мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів звертає увагу сторін на взаємний обов'язок батьків утримувати дитину до її повноліття, тобто тягар забезпечення та утримання дитини фізично, духовно та розумово повинен бути рівним між батьками та забезпечуватися кожним із них.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого рішення та не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладений в мотивувальній частині судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: