ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7059/16-ц Номер провадження 22-ц/814/918/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної С.В.

розглянула в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Кривич Ж.О. від 29 листопада 2018 року по справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення вартості грошового та речового утримання,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2016 року Харківський національний університет внутрішніх справ (надалі - університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з нього витрати, пов'язані з грошовим та речовим утриманням в сумі 32009 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2012 року між ОСОБА_2, університетом та ГУ МВС України в Полтавській області укладено трьохсторонній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі, яким передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у пункті 3 Договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.

З огляду на те, що ОСОБА_2 після навчання пропрацював в органах поліції більше одного року та був звільнений за власним бажанням, останній має відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням.

В добровільному порядку вищевказані кошти відповідач сплатити відмовляється.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з утриманням в сумі 32009,77 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішення суду вмотивовано порушенням відповідачем умов угоди, якою передбачено підстави для відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, в разі звільнення особи з складу органів внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Зокрема вважає недоведеною визначену позивачем суму витрат за період 2014-2015 р.р. з огляду на відсутність належних доказів, таких як письмові документи, що підтверджують понесення витрат на речове забезпечення, розрахункових відомостей, довідок-розрахунків за визначений період навчання.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10.08.2012 року № 319 ОСОБА_2 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом університету з 13.08.2012 року з присвоєнням звання «рядовий міліції».

01.09.2012 року між ОСОБА_2, університетом та ГУ МВС України в Полтавській області було укладено трьохсторонній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Наказом ХНУВС від 20.06.2015 року № 84 о/с відраховано ОСОБА_2 зі складу курсантів та відкомандировано до ГУ МВС України в Полтавській області для подальшого проходження служби, а наказом ГУНП в Полтавській області від 24.06.2016 року № 184 о/с відповідача звільнено за власним бажанням з 30.06.2016 року.

З довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2, вбачається, що загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням за період з 13.08.2012 року по 20.06.2015 року становить 32 009,77 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спір пов'язаний з вимогою позивача відшкодувати понесені витрати на навчання у вищому навчальному закладі і невиконанням відповідачем умов договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, внаслідок чого у останнього виникло зобов'язання відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до визначення термінів, наведених у ст.4 КАС України, зокрема, в п.п.1, 2, 7, 8, 9, 16, 17 ч.1 : адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;

адміністративний договір - спільний правовий акт суб'єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб'єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов'язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону;

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

За змістом статті 9 ЗУ «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Аналогічні норми містяться в ст. 74 ЗУ «Про національну поліцію», який є чинним на час розгляду справи, відповідно до ч.ч. 4,5 якої особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З наведених норм вбачається, що ОСОБА_2, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, звільнився 24.06.2016 року за власним бажанням, не відпрацювавши три роки, як це було визначено умовами трьохстороннього договору від 01.09.2012 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов'язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

В той же час у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі 804/285/16.

Колегія суддів вважає обов'язковим дотриматися зазначеного правового висновку з огляду на положення ч.4 ст.263 ЦПК України.

Вищевказані обставини є підставою для скасування судового рішення як постановленого з порушенням правил юрисдикційності, із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не відноситься до юрисдикції загальних судів.

Одночасно, позивачу необхідно роз'яснити про його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.1, 367, 374 ч.1 п.4, 377 ч.1, 381-384, 389 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 листопада 2018 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення вартості грошового та речового утримання закрити, роз'яснивши право на звернення з вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2019 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.