Справа № 331/5638/18
Провадження 2/331/252/2019
«05» грудня 2019 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді Антоненко М.В.
при секретарі Андрієнко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який згодом був нею уточнений до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народилась від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом № 02 в Книзі реєстрації народжень Кіровської сільської ради, Вільнянського району Запорізької області та Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , яке 08.08.2006 року було повторно видане відділом PAЦС Вільнянського районного управління юстиції в Запорізької області.
24.12.1987 року її батько - ОСОБА_5 був прийнятий слюсарем сантехніком 5-го розряду в ЖКО №10, що входило до складу Запорізького промислового об`єднання «Моторобудівник» ім. 50-річя Великої Жовтневої соціалістичної революції як структурна одиниця цього об`єднання. Згодом, у 1997 році зазначене ЖКО №10 було спочатку просто перейменоване, а потім - реорганізовано в ПРЕЖО №10, на яке батько наказом № 27 від 20.01.1997 року був звільнений з попереднього місця роботи по переводу на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. В подальшому батько був переведений за його згодоою в ЖЕД №41 того ж Запорізького промислового об`єднання «Моторобудівник», пропрацював на цьому об`єднані до 01.09.2006 року, з якого звільнився у вказаний день за власним бажанням.
Вказані, обставини також підтверджуються відповідними записами № № 26, 27 та 28 в трудовій книжці батька.
У квітні 1989 року у відповідності да чинних, на той час норм ЖК України та Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок № 470 від 11 грудня 1984 року, за спільним рішенням профспілкової організації та адміністрації вищевказаного об`єднання, батькові і сім*ї, яка на той час складалась з батька - ОСОБА_5 , матері - ОСОБА_6 , позивачки, та згодом її синів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 для постійного проживання було надано квартиру АДРЕСА_1 назву АДРЕСА_2 .
Вказані обставини підтверджуються відповідними записами № № 27, 28, 29 та 31 в трудовій книжці батька, а також, будуть підтвердженні поясненнями свідків, оскільки документів про вирішення цього питання в архіві Запорізького промислового об`єднання «Моторобудівник» ім, 50-річчя Великої жовтневої соціалістичної революції не збереглося і що вже встановлено судом ще у 2005 році, а про надання цієї квартири саме в такий спосіб їй стало відомо від батьків та матері, оскільки вони збирали відповідні документи і про це розповідали.
Не той час вказана квартира являла собою житлове приміщення, розташоване в двоквартирному та одноповерховому жилому будинку і яке, згідно технічного паспорту, складалося з наступних приміщень; трьох жилих кімнат; кімнати А - 2 площею 13,1 кв.м; А - 3 площею 17,8 кв.м.; а - веранда; г - вбиральня; як записано в технічному паспорті.
Крім того, після отримання квартири у вказаному будинку, оскільки, наскільки стало відомо, в свій час для будівництва цього будинку виділялась земельна ділянка, то батько, так само як і сусіди з сусідньої квартири цього будинку, на вказаній земельній ділянці ремонтували і доглядали тощо певні господарські споруди (сарай, вигрібна яма тощо).
Вказані обставини підтверджуються відповідними записами та кресленнями (схемами) технічного паспорту, який був виготовлений Запорізьким МБТІ на будинок АДРЕСА_3 вулиці, яка на той час мала назву імені Дроб`язко міста АДРЕСА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 року вона вийшла заміж за ОСОБА_9 , від цього шлюбу народилось двоє синів молодший ОСОБА_10 до цього часу зареєстрований і мешкає з нею у вказаному житлі.
Підтвердженням вказаних обставин є актовий запис № 90 в Книзі реєстрації шлюбів відділу РАЦС Шевченківського райвиконкому міста Запоріжжя та Свідоцтвом про шлюб.
На той час, тобто, коли батькові була надана вказана квартира їй було 20 років і на той момент, вона була зареєстрована як член його родини, так до цього часу і продовжує мешкати і перебувати на реєстрації у вказаному житлі.
У «квартиру АДРЕСА_4 » вказаного будинку АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою вона зареєструвалась (здійснила свою прописку у відповідності до чинного на той момент законодавства) 16.04.1989 року і з того часу зареєстрована і мешкає на даний момент.
1989 року у цієї ж квартирі вищевказаного будинку АДРЕСА_4 за тією ж адресою зареєструвався (прописався) її батько - ОСОБА_5 і мати ОСОБА_6 .
Оскільки, на момент її прописки у вказаному будинку дві, фактично відособлені квартири (з окремими особовими рахунками на газо, водо, електро постачання тощо...), якими користувалися різні особи, яким вони виділялись, не були виділені в окреме житло для кожної з сімей, то в домовій книзі і в паспорті, не ставилась відмітка, що вона, ( чи інші особи що мешкали в цьому будинку), зареєстровані саме в квартирі АДРЕСА_5 чи АДРЕСА_4 .
Оскільки, на момент прописки у вказаному будинку фактично дві відособлені квартири, якими користувалися різні особи, яким вони виділялись - (сім*ї позивачки) та сім`ї сусідів - на теперішній час - колишніх членів цієї сім*ї і в осіб, що згодом придбали у них це житло не були виділені в окреме житло, то вказані особи залучені до участі даної справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні позивача), то в домовій книзі і в паспорті не ставилась відмітка, що вона зареєстрована саме в квартиру АДРЕСА_4 .
Підтвердженням вказаних обставин є домова книжка, яка видавалась відповідним органом і (велася) заповнювалась згідно чинного, на той момент законодавства та технічний паспорт, відповідне рішення суду, що підтверджують Факт існування двох квартир в одному будинку за вищевказаною адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір - ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним актовим записом в Книзі реєстрації смертей та Свідоцтвом про смерть, шо було видане Запорізьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції в Запорізькій області 18.06.2007 р. серії НОМЕР_2 .
Після отримання квартири у вказаному будинку, оскільки, в свій час для будівництва цього будинку видалялась земельна ділянка, то батько, так само як і сусіди з сусідньої квартири АДРЕСА_5 цього будинку, на вказаній земельній ділянці побудували/реконструювали і періодично ремонтували щороку певні господарські споруди, сараї, паркан, зливну яму, тощо.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько - ОСОБА_5 , що, підтверджується, відповідним актовим записом в Книзі реєстрації смертей та Свідоцтвом про смерть, яке було видане Запорізьким міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції в Запорізькій області від 07.04.2011 р. серії НОМЕР_3 .
В період спільного проживання з батьком та матір`ю у вищевказаній квартирі згадуваного будинку, спочатку - батько, а потім вона (позивачка), укладали та переукладали договори з відповідними організаціями про надання комунальних послуг. За час користування вказаними послугами, спочатку батько, а потім - вона, проводили оплату наданих та використаних газу, води, електроенергії, a так само, послуг з централізованого газо- та водопостачання, надання електроенергії та послуг з водовідведення.
Що стосується технічного обслуговування будинку за вищевказаною адресою, в одній із квартир якого вони проживали, то за такі послуги вони не оплачували нікому, оскільки, практично ремонти, як капітальні так косметичні: що всередині будиниу, що ззовні, спочатку батько, а потім - вона, здійснювали самостійно. За цей же період, тобто з моменту вселення у вказаний будинок і по даний час і батько за життя, ні вона після його смерті, не сплачували плату жодній особі - чи то - юридичній, чи то - фізичній, і ніхто з можливих власників чи балаисоугоимувачів до них не звертався з вимогами про оплату технічного обслуговування будинку.
Вказані обставини підтверджуються Договорами між батьком та нею (позивачкою) з однієї сторони та ПАТ «Запоріжжяобленеого» та ПАТ «Запоріжгаз», а так само - з ПАТ «Запоріжводоканал», з іншої сторони, а також - квитанціями про оплата наданих послуг.
У 2018 р. вона звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про видачу Свідоцтва на право власності на частину, як вона вважала, спадкового майна, що залишилось після смерті батька - а саме квартиру АДРЕСА_1 , тобто - частину згадуваного житлового будинку, однак постановою нотаріуса №832/02-31 від 07.09.2018 року їй було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії.
Підставою для винесення вказаної постанови послужило те, що вона не надала, остільки не змогла знайти документи, щоб посвідчували б право власності її батька на вищевказану квартиру АДРЕСА_1 , тобто - частину згадуваного житлового будинку, а нотаріус- не змогла знайти в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до даних, які містяться у вказаному реєстрі.
Після цього, вона почала з`ясовувати - хто ж є власником вказаного будинку взагалі та тієї частини, що є відокремленим житловим приміщенням і в якій проживають сусіди, які залучені в якості третіх осіб у даній справі без самостійних вимог на предмет споду на стороні позивача. Їй стало відомо, що земельна ділянка лід забудову даного будинку за вищевказаною адресою надавалась ОСОБА_2 .
В подальшому, вказаний будинок був зведений господарським способом невідомою особою і в Запорізькому МБТІ значиться зареєстрованим за відповідачем.
Згодом вона дізналась спочатку в Запорізькому МБТІ, а потім і від сусідів, які на даний момент є власниками 13/26 частини будинку за вищевказаною адресою, власником іншої частини того ж будинку, яку вона вважала такою, що належить батькові, до цього часу є ОСОБА_2 на підставі договору про право на забудову від 14.07.1927 року № 8091.
В зв`язку з цим, коли їй було відмовлено в наданні свідоцтва про право власності в порядку спадкування, вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на частину її спадкового будинку за набувальною давністю.
Так ще у 2005 році колишні сусіди ОСОБА_11 , ОСОБА_12 звернулися з таким самим позовом до суду, про що судом було винесено відповідне рішення.
Таким чином, при вирішенні даного спору, слід враховувати, те, що:
- її володіння є добросовісним, оскільки при заволодінні вищевказаним чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності і фактично безпідставно володіла чужим майном. Вона заволоділа ним правомірно, позаяк була вселена в нього на підставі відповідного дозволу разом з батьком і іншими членами сім`ї, а так само, вона не заволоділа ним з порушенням норм права - шляхом викраденння чи шахрайства, а так само - інших неправомірних дій;
- її володіння було відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, оскільки вона не приховувала факт знаходження майна в її володінні і вживала звичайних заходів щодо забезпечення, збереження та охорони майна, проводила як самостійно, так і разом з батьками його ремонт. Вживала необхідні заходи для утримання майна в належному стані - вона з батьком, як за його життя, так далі самостійно укладали відповідні договори про надання комунальних послуг та оплачувала їх, що свідчить про неприховування нею цього майна;
- її володіння було і є безперервним, позаяк воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності починаючи з її вселення,
- як нею нещодавно було з`ясовано це майно є чужим (власником його до цього часу значиться ОСОБА_13 )
Отже, оскільки вона добросовісно заволоділа вищевказаним чужим нерухомим майном ще в 1989 році і продовжує відкрито, безперервно володіти цим майном більше, чим протягом десяти років, вона має право звернутися до суду з даним позовом, позаяк набути право власності на це майно за набувальною давністю може лише за рішенням суду, оскільки інше (як то заборона на набуття такого права на це майно чи інші обставини) не встановлено цим Кодексом і таке право на це нерухоме майно, виникне з моменту державної реєстрації цього права.
Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка ОСОБА_1 просить суд, визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_6 , що складається з жилих приміщень: кімнати А - 2 площею 13,1 кв.м; А-3 площею 17,8 кв.м; А-4 площею 36,26кв.м; а - веранда; г - вбиральня; а також право користування 1/2 частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування вказаної частини будинку і придомової території за набувальною давністю.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомлення мсторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 25.01.2019 року на 13 год. 30 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 18.11.2019 року на 09 год. 00 хв.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час та місце судових засідань призначених на 25.01.2019 року, 15.04.2019 року, 30.05.19 року, 21.08.19 року, 18.11.19 року, 05.12.19 року підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.
Відповідно до частини першої ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами статей 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» : при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги пояснення позивача та її представника та з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести розгляд справи у заочному режимі та ухвалити по справі рішення на підставі наявних у справі доказах.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши інші докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного.
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченим та оголошеними в судовому засіданні: паспортом ОСОБА_1 , в якому зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; технічним паспортом на будинок АДРЕСА_7 ; трудоврю книжкою ОСОБА_14 ; будиниковою книгою жилого приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_8 ; постановою від 07.09.2018 р. про відмову у вчинені нотаріальної дії та матеріалами спадкової справи №72/2018; свідоцтвом про смерть від 07.04.2011 р. ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 ; свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 від 18.06.2007 р. серії НОМЕР_2 ; свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.02.1989 р.; висновком експерта від 06.09.2018 р., згідно з яким : 13/25 частина житлового будинку літ. А загальною площею 86,6м2 житловою площею 39,0м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . На земельній ділянці розташовані: літ. З, Ж, И сарай; літ. Е, Г вбиральня; літ. Д душ; № 1 паркан; №5 ворота; №3 хвіртка; №2 водогін; №4 паркан. Ринкова вартість 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_3 складає 225160 грн.
В судовому засіданні вивчено матеріали цивільної справи № 2-2453/2005 по иску ОСОБА_15 к ОСОБА_16 , третье лицо 4-я городская нотариальная контора Запорожского городского нотариального округа о признании права собственности на наследственное имущество в виде доли жилого дома в порядке наследования по закону. Згідно з Рішенням суду від 12 травня 2005 року, суд постановив: «Иск удовлетворить. Признать за ОСОБА_15 право собственности на 1/2 часть квартиры АДРЕСА_9 , состоящей из комнат: А-6 площадью 12,4кв.м., А -5 площадью 9.8 кв.м., А-4 площадью 11,4 кв.м., кухни А -7 площадью 11,4 кв.м., а так же 1/4 долю земельного участка необходимого для обслуживания указанной части квартиры и придомовой территории в порядке наследования по закону, после смерти матери ОСОБА_17 , умершей 22 октября 2004 года. Признать за ОСОБА_16 право собственности на 1/2 часть квартиры АДРЕСА_9 , состоящей из комнат: А-6 площадью 12,4кв.м., А -5 площадью 9.8 кв.м., А-4 площадью 11,4 кв.м., кухни А -7 площадью 11,4 кв.м., а так же 1/4 долю земельного участка необходимого для обслуживания указанной части квартиры и придомовой территории в порядке наследования по закону, после смерти матери ОСОБА_17 , умершей 22 октября 2004 года. Обязать органы БТИ внести соответствующие изменения в технический паспорт дома 21 по ул. Дробязко в г. Запорожье.»
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 син позивачки підтвердив суду факти та обставини, викладені в позові.
Статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Частинами 1-3 статті 325 ЦК України передбачено, що суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.
Згідно зі статтею 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.
Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
У пунках 5, 9 Постанови №5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Позиавачкою ОСОБА_1 доведенно належними та допустимими доказами, що вона добросовісно, відкрито та безперервно володіла квартирою АДРЕСА_6 , що складається з жилих приміщень: кімнати А - 2 площею 13,1 кв.м; А-3 площею 17,8 кв.м;А-4 площею 36,26кв.м; а - веранда; г вбиральня.
Згідно з ч.-ч 2,4 ст.120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
На підставі цього, позивачка має право право користуватись 1/2 частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування вказаної частини будинку і придомової території.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 317, 318. 319, 321, 322, 325, 328, 344 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкаючою за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_4 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_6 , що складається з жилих приміщень: кімнати А-2 площею 13,1 кв.м; А-3 площею 17,8 кв.м.; А-4 площею 36,26 кв.м; а - веранда; г - вбиральня; а також право користування Ѕ частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування вказаної частини будинку і придомової території.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до ті. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу. ХШ «Перехідні Положення» ЦГІК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: М.В. Антоненко