Справа № 681/658/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Полонський районний суд Хмельницької області у складі:

Головуючої судді - Дідек М.Б.

З участю секретаря судового засідання - Богданевич О.О.

Позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

Відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

Представника відповідача Полонської міської ради Продажець І.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Полонської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

становив:

23.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог в якому просила: поновити їй строк звернення до суду та винести рішення яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення незаконно, самовільно побудованого будинку АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заявлених вимог зіслалась на те, що у 1959 році по АДРЕСА_1 їй було виділено земельну ділянку площею 0,22га. На якій вона побудувала будинок АДРЕСА_1 . На виділеній земельній ділянці знаходилась тимчасова споруда у якій з її дозволу проживала її тітка ОСОБА_5 до 1983 року. У 1983 році ОСОБА_5 побудувала будинок на її земельній ділянці, якому присвоєно №44 та у якому на даний час проживає відповідачка ОСОБА_3 .

Під час проведення у 2001 році будівельно- технічної експертизи встановлено, що будинок під АДРЕСА_6. Таке розташування будинку №44 , який займає площу 0,04га її земельної ділянки, вказує на те, що він побудований самовільно, без виділення земельної ділянки під будівництво на місцевості і в натурі. Виділення земельної ділянки для будівництва будинку №44 , не могло здійснюватися без вилучення у неї земельної ділянки, яка у неї ніколи не вилучалася і за яку вона до даного часу сплачує податок. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 самочинно на її земельній ділянці побудувала будинок, чинить перешкоди в повноправному використанні земельної ділянки, за які вона сплачує податок, тому просила його знести.

Відповідачка ОСОБА_3 у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, у якому позов не визнала посилаючись на те, що позивачка вже понад 25 років безпідставно пред`являє до неї позови, в тому числі і про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. На підтвердження незаконних вимог позивачка посилається на рішення Шепетівського районного суду від 29.05.2002 року , яке було скасоване. Будинок під № 44 вона не будувала, а отримала його у спадщину від батьків із земельною ділянкою 0,10га. Позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог, тому у позові просила відмовити.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила, що у ОСОБА_3 відсутні документи про виділ їй земельної ділянки

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Також позивачка заявила, що у неї є рішення про виділ їй земельної ділянки в розмірі 0, 22га за яку вона сплачувала податок.

Представник відповідачки ОСОБА_4 позов не визнав з підстав, зазначених ним у відзиві, та пояснив, що після смерті батька відповідачки в 1994 році ОСОБА_3 прийняла у спадщину 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 разом із 0,04 га земельної ділянки, а у 2009 році її мати згідно договору дарування подарували належну їй 1/2 частину вказаного житла та на підставі рішення Полонської міської ради від 16 липня 2009 року їй передано у власність 0,06 га земельної ділянки. Разом з тим, згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду від 19 вересня 2001 року між власниками будинку № 42 - ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та будинку № 44 - нею ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_8 визначено порядок користування суміжними земельними ділянками, що знаходяться по вказаних адресах, та встановлено проїзд і прохід до будинків, будинок вона не будувала. А земельна ділянка на якій він розташований у позивачки у власності та користуванні не перебуває, а тому позов є безпідставний та просив суд у його задоволенні відмовити. Також просив стягнути з позивачки на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Представник відповідача Полонської міської ради також позов заперечила, зазначивши що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок ОСОБА_3 в користування та у власність для ОСОБА_1 не передавалася. А її заяви, що у неї вилучено земельно ділянку без її відома, не підтверджено будь-якими доказами. Крім того, у 2001 році була проведена експертиза під час якої було встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка розміром 1875кв.м. при тому, що в користування їй виділялося лише 0,15га. Земельний спір між сторонами в минулому вирішено рішеннями судів, тому позовні вимоги є незаконними.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Частною1 ст.16 ЦК України, передбачено , що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнанням прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень ч. 1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що вона згідно рішення №261 від 14.06.1959 року є власником земельної ділянки розміром 0,22га , що розташована по АДРЕСА_4 .

Згідно рішення виконавчого комітету Полонської міської ради № 241 від 13 листопада 1969 року, без її згоди у неї було вилучено 0,06 га землі на користь тітки ОСОБА_5 , яка в подальшому на її ж земельній ділянці розпочала будівництво житлового будинку № 44 з порушеннями порядку реєстрації будинків та домоволодіння в містах, та будівництво якого закінчила ОСОБА_3 , який на даний час належить їй на праві власності. У зв`язку з тим, що будинок під №44 побудований на частині її земельної ділянки, що створює перешкоди у її користуванні, тому просила суд усунути дані перешкоди шляхом знесення будинку під АДРЕСА_1 .

Частинами 1 і 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

П редметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1, ч. 5 і ч. 6 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

В судовому засіданні позивачка посилалась те, що рішенням Полонського райвідділу №261 від 14.06.1959року їй було виділено земельну ділянку розміром 0,22га. Однак на підтвердження цього належним чином завіреної копії не надала. Представник міської ради заперечив про виділ для позивачки земельної ділянки в такому розмірі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради народних депутатів № 4 від 24 лютого 1960 року виділено під забудову земельну ділянку розміром 500 кв. м. Після закінчення будівництва за договором дарування від 15 травня 1962 року, посвідченим нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори, вона подарувала своїй сестрі ОСОБА_9 Ѕ частину житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 500 кв. м. В другій половині цього будинку ОСОБА_1 проживала з чоловіком та користувалась земельною ділянкою 0,10 га.

Після смерті сестри ОСОБА_9 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 04 листопада 1999 року, ОСОБА_1 перейшла у власність раніше подарована частина будинку, а рішенням Полонської міської ради № 326 від 21 грудня 1999 року їй виділено земельну ділянку, площею 0,05 га, на якій вона розташована.

Таким чином, судом встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебувало ціле будинковолодіння АДРЕСА_4 і вона користувалася присадибною земельною ділянкою 0,15 га. Суміжна земельна ділянка ОСОБА_3 і її батьків залишилась незмінною, як при житті ОСОБА_9 , так і після її смерті, а будинок і всі господарські споруди були збудовані ними і прийняті в експлуатацію в 1983 році, про що свідчить рішення Полонської міської ради від 31 березня 1983 року.

Як вбачається із судових рішень, зокрема ухвали судової колегії в цивільних справах Хмельницького обласного суду від 15.06.2000року, рішення Шепетівського районного суду від 19.09.2001року, спір з приводу належності для сторін земельних ділянок та суміжного ними користування вирішено, визначено межу та порядок використання спірних земельних ділянок. Вказане рішення суду виконане державною виконавчою службою, що підтверджується актом Полонської ДВС від 04 травня 2003 року.

Крім того, рішенням Полонського районного суду від 12.05.2017року, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 25.10.2017 року та постановою Верховного суду від 10.10.2019 року не було встановлено факту вилучення у ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 0,06га рішенням виконкому Полонської міської ради №241 від 13.11.1969року, а тому відсутні підстави повертати у користування згадану земельну ділянку для ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачкою не надано неналежних, допустимих доказів, котрі б з достовірністю та з достатністю і у взаємозв`язку у їх сукупності підтверджували обставини на які ОСОБА_1 посилається, тому у позові слід відмовити.

Представником відповідачки ОСОБА_3 було заявлено клопотання про стягнення судових витрат на користь ОСОБА_3 з позивачки ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо віднесення понесених ОСОБА_3 судових витрат в розмірі 2000 грн. за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Полонської міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Витрати в розмірі 2000(дві тисячі) грн., понесені ОСОБА_3 за наданні послуги на професійну правничу допомогу, компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

позивач: ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_5 ,

відповідачів: ОСОБА_3 , яка проживає в АДРЕСА_6 ,

Полонська міська рада Хмельницької області, , що знаходиться в м. Полонне, вул. Л. Українки, 113, Хмельницької області, поштовий індекс 30500.

Повний текст рішення складено 03.12.2019 року.

Суддя Дідек М.Б.