Постанова

Іменем України

13 березня 2019 року

м. Київ

справа № 756/325/16-ц

провадження № 61-24105св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача -ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2на рішення Апеляційного суду міста Києва,

у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Волошиної В. М., Рейнарт І. М.,

від 15 березня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 03 березня 2008 року відповідач отримала від нього грошові кошти у розмірі 22 500 доларів США з метою внесення завдатку за придбання ним земельної ділянки у м. Вишгороді Київської області. Після отримання грошових коштів відповідач договір купівлі-продажу земельної ділянки з ним не уклала, грошові кошти не повернула. У листопаді 2014 року він звернувся із заявою до правоохоронних органів. Згідно висновку Солом'янського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 10 грудня 2014 року встановлено факт отримання відповідачем від нього грошових коштів у 2008 році у сумі 22 500 доларів США та факт їх неповернення, у зв'язку з чим позивачу запропоновано звернутись до суду за захистом своїх прав у порядку цивільного судочинства. Зазначав, що ОСОБА_3 у своїх поясненнях стверджувала, що отримала зазначену суму в якості завдатку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 3 024 549,17 грн, яка складається з: 1 051 650 грн - основна заборгованість, 1 727 576,36 грн - інфляційні втрати, 245 322,81 грн - три відсотки річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва, у складі судді Великохацької В. В., від 17 січня 2017 рокупозов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 051 650 грн, три відсотки річних у розмірі 245 322,81 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, оскільки встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача за майбутнє придбання земельної ділянки та факт неповернення цих грошових коштів, а тому наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі № 756/79/15-ц встановлено відсутність існування між сторонами будь-яких договірних відносин та виключено підстави для визнання грошових коштів у розмірі 22 500 доларів США завдатком. З урахуванням обраного позивачем способу захисту, підстав заявленого ним позову, повноважень суду апеляційної інстанції, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки неправильно обрана позивачем норма матеріального права, яка регулює спірні правовідносини, не є підставою для відмови у задоволенні позову, а тому важливим є обґрунтування позову, а не посилання на конкретну норму права. Зазначення позивачем конкретної норми права на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішенні спору.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що 03 березня 2008 року ОСОБА_3 отримала від нього грошові кошти у сумі 22 500 доларів США в якості завдатку за майбутнє придбання земельної ділянки у м. Вишгород Київської області. Проте відповідач зобов'язання не виконала, договір купівлі-продажу земельної ділянки не уклала, гроші не повернула.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2015 року у справі № 756/79/15-ц, що набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину й стягнення грошових коштів, проте у задоволенні позову було відмовлено у зв'язку з недоведеністю існування між сторонами договірних відносин та того, що ОСОБА_3, яка факт отримання коштів визнала, отримала від позивача грошові кошти в якості саме завдатку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 жовтня 2015 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 липня 2015 року у справі

№ 756/79/15-ц залишено без змін та встановлено, що ОСОБА_3 не була довіреною особою продавця земельної ділянки, яку мав намір придбати ОСОБА_2, а також не була власником цієї ділянки, не мала довіреності та повноважень на розпорядження нею ані від власника, ані від позивача, тобто не мала повноважень для укладення від їх імені будь-яких правочинів.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статей 11, 509 ЦК України договори та інші правочини є підставою для виникнення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Положеннями пунктів 3, 5, 6 частини другої статті 119 ЦПК України

2004 року, передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_2 були обґрунтовані тим, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, у відповідності до змісту яких відповідач повинна була укласти договір-купівлі продажу земельної ділянки та отримала в якості завдатку від позивача грошові кошти, повернення яких вимагає позивач, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справі № 756/79/15-ц встановлена відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин, а тому підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми грошових коштів, з урахуванням визначених підстав позову, відсутні. Суди встановили, що відповідач не є власником земельної ділянки, яку мав намір придбати позивач, а виступала лише посередником між власником та позивачем та отримала грошові кошти від позивача для передачі їх власнику земельної ділянки без достатньої правової підстави.

Апеляційний суд розглянув справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта