Справа № 369/3084/19
Провадження №2-з/369/15/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Ковальчук Л.М., при секретарі Бугайовій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до предявлення позову, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_2 було укладено Договір оренди земельної ділянки від 20 липня 2008 року. Вказаний договір був укладений строком на 49 років.

Заявник зазначила, що в порушення її переважного права на придбання земельної ділянки ОСОБА_2, якій згодом ОСОБА_3 подарував земельну ділянку, здійснила продаж земельної ділянки на користь ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу земельної ділянки серії та № 2360, посвідчений 06.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Про вказаний правочин їй стало відомо з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що для захисту її порушеного права на придбання земельної ділянки у разі її продажу, вона має право звернутися до суду з позовом про переведення на неї права та обовязків покупця. З метою захисту її законних прав вона має намір звернутися до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву про переведення на неї права та обовязків покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила накласти арешт на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1460 га, кадастровий номер :10:001:0138, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Стоянка, вул. Соснова, 42, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Згідно вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб; забороною вчиняти дії.

Згідно положень п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви не підлягає задоволенню, оскільки заявником не зазначено достатніх та переконливих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову до його пред»явлення до суду може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, заявником не додано до заяви примірник позовної заяви, яку планується подати до суду, та в змісті самої заяви про забезпечення позову відсутні відомості про позовну заяву з якою заявник має намір звернутися до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів, що унеможливлює з»ясування обсягу позовних вимог, а також відповідність видів забезпечення позову, які просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, із позовними вимогами.

Заявником також не надано в обґрунтування поданої заяви жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її прав та законних інтересів..

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня винесення ухвали.

Суддя Л.М. Ковальчук