Справа № 450/1728/16-ц Провадження № 2/450/76/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про (предмет спору) з врахуванням уточнень : визнання приміщення квартири АДРЕСА_1; транспортний засіб марки VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2 об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 ринкової вартості транспортного засобу марки VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2,

а саме - 311085,00 (триста одинадцять тисяч вісімдесят п'ять гривень 00 копійок) гривень,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача) з врахуванням уточнень позовних вимог : 13.05.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб. Майно яка перебуває у спільній сумісній власності являється квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, ринкова вартість якого складає 622170, 00 грн. Вважає вищевказане майно, спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке набуте за час перебування у шлюбі. Позивач намагалась у позасудовому порядку досягнути з відповідачем згоди щодо поділу майна, однак угоди про добровільний поділ не досягнуто, тому просить таке майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію ринкової вартості автомобіля. Представник позивача судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити з підстав викладених у заяві про уточнення позовних вимог та відповіді на відзив.

Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з'явився, однак з'явився його представник, який щодо задоволення позовних вимог заперечив, просив в задоволенні таких відмовити з підстав викладений у відзиві. Зазначив, що спірне майно, є його особистою власністю, оскільки у позивач не було фінансової можливості брати участь у придабні спірного майна.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

19.07.2016 року ухвала про відкриття провадження; 16.08.2016 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 08.02.2017 року ухвала про витребування доказів; 20.03.20187 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи20.06.2017 року заява про уточнення позовних вимог; 29.06.2017 року клопотання представника позивача про призначення судово автотоварознавчої експертизи; 18.09.2017 року ухвала про призначення судової авто товарознавчої експертизи; 05.04.2018 року висновок експерта; 23.05.2017 року заява про надання справи для ознайомлення; 30.05.2018 року доповнення представника відповідача до заперечення; 31.05.2017 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи; 05.06.2018 року заява представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи; 13.07.2018 року заява про уточнення позовних вимог; 13.07.2018 року заява представника позивача про відкладення розгляду справи; 24.07.2018 року відзив на позовну заяву; 18.09.2018 року відповідь на відзив на позовну заяву; 11.10.2018 року заперечення на відповідь позивача на відзив; 14.12.2018 року клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 130787, сторони зареєстрували шлюб 13.05.2010 року.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.10.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлено в період шлюбу сторони придбали 14.08.2014 року автомобіль VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, який був зареєстрований на ім'я відповідача ОСОБА_4.

Разом з тим, покликання відповідача, що вказаних автомобіль придбаний за його особи кошті, оскільки відповідач не отримувала відповідного доходу для придбання спростовується матеріалами справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період часу з січня 2011 року по травень 2016 року працювала в КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ВВР ім. Ю.Липи» та отримувала заробітну плату, яка склала 221802,67 грн.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 р. № 6-38цс15, а саме що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тому враховуючи вищенаведене судом встановлено, що спірний автомобіль являється спільною сумісною власністю подружжя оскільки придбаний за час шлюбу, за рахунок спільних коштів сторін.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У п. 2 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з висновком № 167 від 05.04.201 8р. експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням ринкової вартості автомобіля, проведеного судовим експертом Шатковським А.Ю. середня ринкова вартість транспортного засобу марки VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 6222170, 00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача грошової компенсації підлягають до задоволення в 1/2 частині вартості автомобіля, у розмірі 311085, 00 грн.

Щодо позовних вимог про визнання приміщення квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнання за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, то у задоволенні таких слід відмовити з наступних підстав :

судом встановлено, що 26 травня 2008 року позивачем ОСОБА_4 укладено договір № 2/02 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1. Договір укладено між Федунь петром Івановичем як Довірителем, з однієї сторони та Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК», який виступав УПРАВИТЕЛЕМ Фонду будівництва житлового будинку надалі в цьому Договорі - Управитель, з другої сторони.

Відповідно до підпункту 1.1. Договору Довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А (далі ФФБ), затвердженими 20 травня 2008 року, дає згоду та участь ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ та передає кошти до ФФБ в довірче управління.

За змістом підпункту 1.2. Договору об'єктом інвестування (згідно з проектною документацією) була квартира АДРЕСА_1. Як зазначено в Договорі, попередньо запланований строк введення об'єкта будівництва в експлуатацію - ІІ квартал 2010 року.

26 травня 2008 року на виконання вимог Договору № 2/02 про участь у фонді фінансування будівництва від 26 травня 2008 року, між ОСОБА_4 як Довірителем та Акціонерним банком «БРОКБІЗНЕСБАНК», як Управителем, з другої сторони укладено Договір № 2/02 відступлення майнових прав.

За змістом пункту 1 цього Договору, після повної оплати Довірителем закріпленого за ним Об'єкта інвестування Управитель відступає йому майнові права на цей Об'єкт інвестування, а саме: квартира АДРЕСА_1 (згідно генерального плану забудови) (надалі - об'єкт будівництва).

Згідно свідоцтва про участь у ФФБ виду А (додатку до Договору про участь у ФФБ № 2/02 від 26 травня 2008 р.) № 2/2-02 від 26 травня 2008 року, зазначено, що вартість одного квадратного метра квартири АДРЕСА_1 становить 5 555,00 грн. Загальна площа означеної квартири становить 75,9 квадратних метрів (421 624,5 : 5 555).

Забудовник: ВАТ фірма «Галбуд». На виконання вищевказаних договорів, відповідачем ОСОБА_4, проведено наступні виплати на рахунок Львівської філії Акціонерного банку «БРОКБІЗНЕСБАНК», по квитанціях: № 3 від 26 травня 2008 року - 116 488,50 грн.; № 11 від 29 серпня 2008 року - 70 000,00 грн.; № 20 від 11 лютого 2009 року - 100 000,00 грн.; № 7 від 23 жовтня 2009 року - 34 000,00 грн.; № 6 від 23 грудня 2009 року - 67 000,00 грн.; № 8 від 07 вересня 2010 року - 33 000,00 грн.

Судом встановлено, що відповідачем станом на 07 вересня 2010 року здійснено повну виплату вартості квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 84/13 про 100% інвестування об'єкта інвестування, виданій АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», 07.09.2010 року, вбачається, що ОСОБА_4, відповідно до договору № 2/02 від 26.05.2008 року про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, внесено кошти в сумі 421 624, 50 грн. та здійснено 100 % інвестування конкретного об'єкта інвестування. .

27 січня 2011 року відповідно до акту прийому-передачі, забудовником ВАТ «Галбуд» передано ОСОБА_4, квартиру АДРЕСА_1.

У свідоцтві про право власності на квартиру від 18 липня 2011 року, виданому відділом приватизації державного житлового фонду Залізничного району м. Львова зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Судом встановлено, що 13.05.2010 року між сторонами зареєстрований шлюб. 26.10.2008 року позивачем ОСОБА_4 укладено договір № 2/02 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1. На протязі 2008 року по 2010 рік відповідачем здійснювалась оплата за умовами вказаного договору. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі відповідачем ОСОБА_4, здійснено одну проплату на виконання умов вказаного договору у розмірі 33 000, 00 грн., що стверджується квитанцією № 8 від 07 вересня 2010 року. Відповідачем ОСОБА_4 на виконання умов вищевказаного договору, внесено суму у розмірі 388 624, 50 грн., до реєстрації шлюбу з позивачем ОСОБА_3. Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 в період часу з реєстрацію шлюбу між сторонами до внесення останнього платежу відповідачем, а саме з травня по серпень 2010 року, отримувала заробітну плату у розмірі 4618, 36 грн. та працювала у Комунальній 6-тій міській поліклініці.

Позивачем не надано доказів належності спірної квартири до спільної власності подружжя, а один факт оформлення права власності на таку в період перебування сторін в шлюбі не породжує права спільної власності на таке майно, відтак підстав вважати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя, немає.

При наявності правових підстав для визнання квартири АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності, вирішенню б підлягало питання про визначення часток кожного з подружжя та визнання права власності на них.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати : на професійну допомогу; пов'язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесені витрати стороною позивача підтверджуються матеріалами справи, однак у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, такі підлягають до часткового задоволення у розмірі 3385, 60 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідачів слід стягнути судовий збір у розмірі 3385, 60 грн.

В межах даної цивільної справи за клопотанням представника позивача, ухвалою суду була призначена судово автотоварознавча експертиза та було надано висновок експерта № 167 від 05.04.2018 року. Проплату за проведення вказаної експертизи у розмірі 2860, 00 грн. здійснила ОСОБА_3

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь підлягають стягненню судові витрати за проведення експертизи, у розмірі 2860, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 70 СК України, ст. 364 ЦК України,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, транспортний засіб марки VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 311 085, 00 (триста одинадцять тисяч вісімдесят п'ять гривень) грн. компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя транспортного засобу марки VОLКSWAGЕN, модель TIGUAN SPORT LIFE 2.0 ТDІ А6 4МСТІОN, 2014 року випуску, кузов № НОМЕР_1, № дв. НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6245, 60 грн. судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач : ОСОБА_3, ІНПП НОМЕР_3, АДРЕСА_2.

Відповідач : ОСОБА_4, ІНПП НОМЕР_4, АДРЕСА_1.

Повний текст рішення складено 01.03.2019 року.

СуддяД. А. Кукса