У х в а л а

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 464/2204/18

провадження № 61-20658ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу витрат,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкодиу порядку регресу витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20 листопада 2014 року о 19 годині 50 хвилин на перехресті вулиць Коломийської та Антонича у м. Львові ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «IFA 25», державний номерний знак НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої був пошкоджений транспортний засіб марки «Mazda 626», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого була ОСОБА_2 .

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 29 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 13 грудня 2014 року № 437 вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Mazda 626», державний номерний знак НОМЕР_2 , становила 56 157 грн 06 коп. Матеріальна шкода не була відшкодована ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

На момент скоєння ДПТ ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв`язку з настанням події відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі відповідно до розрахунку розміру регламентної виплати у розмірі 41 341 грн 06 коп., з яких: страхове відшкодування у розмірі 40 401 грн 06 коп. та послуги аварійного комісара у розмірі 940 грн 00 коп.

03 листопада 2015 року МТСБУ звернулось до ОСОБА_1 з листом про компенсацію матеріальних витрат у добровільному порядку, що були понесені у зв`язку з проведенням регламентної виплати ОСОБА_2 .

Оскільки на час звернення такі витрати ОСОБА_1 не компенсовані, МТСБУ просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь на відшкодування боргу 41 341 грн 06 коп. та витрати судового збору.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2019 року позов МТСБУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ суму виплаченого страхового відшкодування та витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 41 341 грн 06 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2019 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенніпозовних вимог МТСБУ відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 41 341 грн 06 коп., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Правила, що запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у порядку регресу витратза касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян