Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4503/18
Провадження № 2/644/71/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

Позивача ОСОБА_1,

Представника позивача - Чумакова О.А.,

Відповідача ОСОБА_3,

Представника відповідачів Лучко Д.В.,

3-х осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Орджонікідзевського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Шевцов Сергій Олександрович, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання договору міни удаваним, про переведення прав та обов'язків покупця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано до суду відповідний позов та визначено вимогу про визнання Договору міни, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, та що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрованого в реєстрі за №592, удаваним правочином. Перевести на ОСОБА_1 права та обов'язки покупця за Договором міни, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрованого в реєстрі за №592. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він є власником 60/400 (тобто ј від 60/100) частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину. Ще 60/1200 зазначеної квартири належить йому та 3-м особам ОСОБА_6, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації. Його право власності на 60/400 та 60/1200 часток зареєстровано у Реєстрі речових прав. Інші 40/100 частин даної квартири належали ОСОБА_3 на підставі договору дарування. В травні 2017 року відповідач усно повідомив його, що має намір продати частку своєї квартири, запропонував скористатись переважним право покупки частини квартири, вказавши ціну визначену в еквіваленті 11000 доларів США. Він мав намір придбати цю частку та просив запропонувати письмово інших співвласників про намір продати частку квартири та вказати ціну та інші умови, на яких він її продає. В подальшому відповідач ОСОБА_3 запропонував відкласти укладання договору купівлі-продажу, у зв'язку із власними питаннями на квітень 2018 року. Письмову заяву про намір продати частку квартири він не направляв жодному із співвласників. Наприкінці 2017 року відповідачем ОСОБА_3 було розміщено оголошення на Інтернет сайті про продаж частки. 28.03.2018 року з ініціативи відповідача ОСОБА_3 відбулась зустріч співвласників квартири, де були присутні позивач, сам відповідач, дружина позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10. В ході перемовин дійшли згоди на продаж частки квартири за ціною 7000 доларів США, було узгоджено питання укладання 30.03.2018 року попереднього договору купівлі-продажу, умови щодо сплати комунальних послуг, нотаріального посвідчення договору, юридичного супроводу правочину зі сторони ОСОБА_10. Але в обумовлений час відповідач не з'явився, але зателефонував та повідомив, що він продав належну йому частку та оформив договір міни. Через деякий час стало відомо, що договір укладений 05.04.2018 року, між відповідачами, обмін проведений частки квартири на блендер вартістю 1500 гривень з доплатою в розмірі 183400 гривень. Вартість частки була означена 184900 гривень, відповідно до звіту про оцінку майна що еквівалентно 6983,19 доларів США, та що фактично є узгодженою між ним та відповідачем ціною вартості частки квартири. Вважав, що даний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений з метою приховати інших правочин, отже є удаваним правочином, а саме вчинений для приховання договору купівлі-продажу, а права покупця за даним договором повинні перейти до позивача. На підтвердження удаваності укладеного правочину свідчить те, що відповідач неодноразово повідомляв його про намір продати частку квартири, а після укладання договору міни повідомив саме про продаж, також фактично відбувся не обмін, а купівля-продаж, оскільки вартість майна що обмінювалось явно не є спів мірною, та містить значну суму доплати, при цьому сам позивач мав реальну можливість задовольнити інтерес позивача шляхом обміну на блендер, оскільки він не є рідкою річчю, є у вільному продажу. Наполягав на тому, що уклавши усну домовленість із позивачем про продаж частки квартири, порушив переважне право позивача перед іншими особами на купівлю та уклав договорі міни для приховання договору купівлі-продажу. Посилаючись на вимоги ст.ст. 235, 361, 362, 715, 716 ЦК України, вважав, що відповідач ОСОБА_3 грубо порушив його права спільної часткової власності, а саме переважне право купівлі частки квартири. Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він перебував нібито в обумовлений час та в обумовленому місці з метою укладання попереднього договору. Не було погодження дати 28.03.2018 року про оформлення попереднього договору купівлі-продажу 40/100 часток, не було згоди й на оформлення попереднього договору 30.03.2018 року. Коли позивач дізнався з першого травня 2017 року про існування наміру відповідача продати свою частку, одразу повідомив, що коштів у нього взагалі немає. Тобто, сам позивач визнає, що йому було відомо протягом 11 місяців про намір відповідача продати частку квартири, сам позивач будь-яких дій спрямованих на придбання частки не вчинив. Звертав увагу на те, що договір міни передбачає можливість обміну товаром більшої вартості із доплатою. Підстави визнання договору недійсним визначені в ст.215 ЦК України, а як вбачається із дійсних обставин справи та правовідносин які виникли між сторонами, визначені діючим законодавством обставини, які є підставою для визнання договору недійсним або удаваним, відсутні. (а.с.72-74). Відповідачем ОСОБА_7 подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову. Посилалась на те, що зі слів самого відповідача ОСОБА_3 їй відомо, що позивач з першого дня травня 2017 року, з дня повідомлення його відповідачем про намір продати частку квартири, відповів йому, що коштів у нього немає взагалі. Доказів перебування позивача нібито в обумовлений час та в обумовленому місці з метою укладання попереднього договору не надано. Протягом 11 місяців позивач не вжив жодних заходів на придбання частка квартири. Договір міни передбачає можливість обміну товаром більшої вартості із доплатою. Зміст укладеного правочину не повинен суперечити вимогам ст.203 ЦК України. В даному випадку договір міни повністю відповідає цим вимогам. Також зазначала, що вона не має іншого житла для проживання, місце її реєстрації це будинок, який вона отримала у спадок від батька, у цьому будинку ніхто не проживав, його неодноразово обкрадено, частково зруйновано, відсутні опалення, електроенергія, він знаходиться у непридатному для проживання стані. (а.с.84-97). Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 на обґрунтування якого зазначено, що відповідачем не спростовано твердження та аргументи позову, саме на відповідача, як на власника частки покладається обов'язок повідомити всіх співвласників про намір продати свою частку в силу ст.362 ЦК України, та встановлює певний порядок повідомлення, який здійснюється не за власним бажанням, а в силу законодавчого припису. Будь-яких доказів на спростування викладених в позові обставин відповідач до свого відзиву не надав, лише навів твердження про відсутність доказів з боку позивача. Просили задовольнити вимоги позову в повному обсязі (а.с.104-106). Ухвалою від було відкрито провадження у справі, ухвалою від 16.11.2018 року задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, задоволено клопотання відповідача про виклик в судове засідання свідка ОСОБА_12, витребувано докази - копію договору міни. Ухвалою від 18.01.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач та його представник доводи позову підтримали, просили його задовольнити. Зазначали, що є всі підстави для визнання даного договору міни удаваним та переводу прав покупця на позивача. Звертали увагу на те, що ними внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області суму вартості квартири, визначену відповідно до звіту оцінки при укладанні договору міни в розмірі 184900 гривень. Також позивач пояснив, що в квартирі він не проживає, там проживають квартиранти. На його адресу будь-яких листів щодо пропозиції придбання частки квартири не надходило. Спочатку вони не могли зійтися у ціні із відповідачем, в травні 2017 року відповідач пропонував купити частку за 11000 доларів, він свою чергу пропонував 10000 доларів, а 8 місяців потому побачили оголошення на сайті про продаж. 28.03.2018 року за ініціативою відповідача в присутності ОСОБА_10, на кухні в квартирі спілкувались з приводу продажу частки квартири, грошові кошти на покупку йому запозичив ОСОБА_10, тесть, домовились 30.03.2018 року зустрітись та нотаріально укласти попередній договір, домовлялись, що після укладання договору вони сплатять половину суми, за яку будуть погашені борги за комунальними платежами, а через 3 дні буде укладено остаточний договір. Але в означений день відповідач не зателефонував, не прийшов, зустріч не відбулась. Свою частку квартири продавати він наміру не мав, хотів придбати у відповідача його частку та мав гроші. Потім відповідач поставив його перед фактом, що свою частку він продав ОСОБА_7. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, зазначав, що дійсно мав намір продати свою частку в квартирі, спочатку позивач повідомив, що грошей не має, потім про розмову дізнались дружина та тесть позивача та майже протягом року не змогли досягти згоди у вартості частки, дружина позивача та його тесть пропонували дуже маленьку ціну, він не погоджувався. Спочатку мав намір продати частку квартири за 11000 доларів, позивач повідомив, що грошей немає, потім місяців 9 не спілкувались. В подальшому було повідомлено пропозицію продажу за 7000 доларів США, але ОСОБА_10 повідомляли, що готові придбати частку за 4700 доларів США, це фактично на 35% нижче ринкової вартості, тому вони не домовились, і рішення про укладання договору не досягли, фактично ці перемовини призвели до зворотного ефекту. Рішення про обмін прийняв самостійно, вільно. Знайома дружини повідомила, що не проти отримання власності у вигляді кімнати, а дружина зацікавилась блендером, який був у володінні відповідачки ОСОБА_7, тому і виник договір міни. Цей договір спрямований на настання відповідних наслідків, кожен отримав у власність об'єкти та доплату. Договір є дійсним.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у присутності її представника. Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. Зазначав, що в даному випадку при укладання договору міни було дотримано всі вимоги визначені для укладання договору, мало місце волевиявлення сторін саме на укладання договору міни, будь-яких доказів удаваності даного договору стороною позивача не наведено, а тому підстав для задоволення позову не вбачається. 3-я особа ОСОБА_6 позов підтримала, просила його задовольнити, зазначала, що вона в цій квартирі не проживає, пропозиції на придбання частки квартири їй не надходило. Суду пояснила, що вона є матір'ю позивача, в квартирі вона не проживає, підтримує позивача в намірі придбати частку квартири. 3-я особа ОСОБА_5 позов підтримав, просив його задовольнити, зазначав, що в цій квартирі не проживає, пропозиції на придбання частки квартири йому не надходило, але у разі отримання такої пропозиції він би її розглянув. Пояснив, що він є братом позивача, в квартирі не був вже декілька років, знав, що відповідач ОСОБА_3 має намір продати свою частку, торгувались за суму продажу, спочатку за 11000 доларів США, потім за 8000 доларів США, потім за 7000 доларів США, але про вартість в 4700 доларів США чує вперше. Не знає, чи є у брата така сума, оскільки не слідкує за його фінансовими справами, йому особисто відповідач придбати частку не пропонував. 3-я особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов С.О. до суду не з'явився, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомленим, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши доводи сторін, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне. Позивач ОСОБА_1 є зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1, перебуває в шлюбі із ОСОБА_9 (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.06.2008 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстрованому в реєстрі під №2-1961, спадкоємцем майна ОСОБА_14 є ОСОБА_1, а саме 60/400 частин ( тобто ј частка від 60/100 частин) квартири АДРЕСА_1. (а.с.10). Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_2, перебуває в шлюбі з ОСОБА_12 (а.с.76-77). Відповідно до договору дарування частини квартири від 12.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстрованого в реєстрі під №172, ОСОБА_3 отримав у дар від ОСОБА_16 40/100 частин квартири АДРЕСА_1 (а.с.127). Квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, має розмір 70,9 кв.м. загальної площі та 47,2 кв.м. житлової. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 06.06.2018 року право власності на об'єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано: - на 40/100 частку 22.05.2008 року за ОСОБА_17, на підставі договору дарування від 23.04.2008 року; - на 60/400 частку 04.08.2008 року за ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.06.2008 року; - на 60/1200 частку 04.08.2008 року за ОСОБА_6; - на 60/1200 частку 04.08.2008 року за ОСОБА_1; - на 60/1200 частку 04.08.2008 року за ОСОБА_5; (а.с.13- 15). Відповідно до Договору міни, що був укладений 05.04.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_18, ОСОБА_3 обміняв належні йому 40/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, з відповідною часткою місць спільного користування, на належний на праві власності ОСОБА_7 блендер Bosch MSM97160RU. Відповідно до п.4 укладеного Договору за домовленістю сторін визначено вартість частки квартири у розмірі 184900 гривень, а п.5 укладеного Договору визначено згідно до Звіту про оцінку майна від 28.03.2018 року №2814036_28032018_992 визначено вартість бленд ера в 1500 гривень, враховуючи наведене п.6 укладеного Договору визначенео розмір доплати в сумі 183400 гривень, яка повністю сплачена ОСОБА_7 ОСОБА_3. В п.14. укладеного Договору сторонами зазначено, що вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої обов'язки за договором, при укладання цього договору відсутній будь-який обман, приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, договір укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого примусу та психологічного тиску, цей правочин не приховує інших правочин. Договір містить підписи сторін, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за №592. (а.с.125). Із копії звіту про оцінку вартості блендера вбачається, що було проведено оцінку блендера Bosch MSM67160RU, тоді як у договорі зазначено на блендер Bosch MSM97160RU (а.с.137). Відповідно до наданої копії займу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 від 25.03.2018 року, ОСОБА_1 отримав у власності 9000 доларів сША, які він зобов'язується сплатити за можливий викуп кімнати за адресою АДРЕСА_1, а також зобов'язується повернути вказану суму за першою вимогою, у разі несвоєчасного повернення грошового боргу позивач сплачує штраф в розмірі 20% від залишку суми за кожен день прострочки. В розписці зазначено, що позивач 25.03.2018 року вказані кошти отримав. (а.с.155). В судовому засіданні було допитано свідків. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача, в квартирі вони не проживають, там проживають квартиранти, пропонували відповідачу придбати у нього частку квартири. До 2017 року пропозиція не приймалась, а в 2017 році відповідач сам повідомив, про намір продати частку. Під час зустрічі та обговорення вартості частки були присутні вона, її батько, її чоловік, відповідач та його дружина. Вони їм пропонували офіційно повідомити про намір продати частку та повідомити про її вартість, але такого повідомлення вони не отримували. В кінці 2017 року вона випадково дізналась, що відповідач виставив на продаж свою частку на Інтернет сайті OLX, вартість була зазначена 9000 доларів США. Вони були готові віддати 7000 доларів США, гроші у них були, але просили направити письмове повідомлення. Пройшов лютий, пропозицій не було, 28.03.2018 року відповідач запропонував зустрітись та під час зустрічі казав, що готовий продати частку за 7000 доларів США, домовились про укладання попереднього договору, в цей же день, або через декілька днів. Через декілька днів подзвонив відповідач та повідомив, що він вже продав частку та запросив познайомитись із новими сусідами. Продавати свою частку та квартиру в цілому вони наміру не мали. Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є тестем позивача. Питання придбання частки квартири виникало вже давно. Квартира спільного заселення, належить різним людям, більша частка належить позивачу, тому мали намір викупити частку квартири відповідача. В травні 2017 року вперше відповідач повідомив про намір продати свою частку, але оскільки у нього є якісь зобов'язання до цього питання запропонував повернутись пізніше. В березні 2018 року зустрічались за ініціативою відповідача на квартирі, дійсно було запропоновано придбати частку за 7000 доларів США. Зі свого боку він запропонував з'ясувати питання наявності заборгованості по комунальним платежам, зробити повідомлення про продаж частки, де закріпити вартість та укласти попередній договір, в якому означити всі ці питання, оскільки відповідач вважав, що вони повинні взяти всю заборгованість по комунальним платежам на себе. Пропонував свою послуги у супроводі угоди, оскільки має юридичну освіту. Відповідач заперечень не виказував, за 3-4 дня домовились підготувати всі документи, пропонував відповідачу або самостійно знайти нотаріуса, або він порадить нотаріуса. Після цього розійшлися, нібито домовились, а через 3 дні подзвонила донька та повідомила, що відповідач продав свою частку. Коли приїхали до квартири, там була відповідач ОСОБА_7 та як вона пояснила, її адвокат. Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона сусідка позивача за місцем фактичного проживання по АДРЕСА_3. Заходила взимку після Нового року до них до квартири з побутових питань, випадково побачила в залі відкритий ноутбук, на якому було відкрито оголошення про продаж частки квартири, запевняла, що саме це була кімната ОСОБА_3, вона має цікаве планування, тому це їй запам'яталось. Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_3, дійсно в 2017 році дзвонили позивачу та пропонували купити частку в квартирі, але той повідомив, що грошей на купівлю немає. Потім зустрічались із ОСОБА_10, це дружина та тесть позивача, але під час зустрічі вона не була присутня, позивача також не було. ОСОБА_10 пропонували укласти попередній договір, намагались знизити вартість частки, вони не погоджувались, або покупаєте частку, або ні, тому домовленості не було досягнуто. Безпосередньо сам позивач нічого не пропонував, ОСОБА_10 запропонував 4700 доларів США, та зі свого боку пропонували їм за 25000 доларів США придбати їх частку. Розмови були тривалі, але вартість частки постійно знижувалась, ОСОБА_10 постійно намагались знизити ціну, тому вони передумали продавати свою частку. Договір міни це спонтанне рішення. Вона була на дні народження, спілкувалась із ОСОБА_7, яка повідомила, що шукає квартиру, а їй сподобався її блендер, тому вони вирішили провести обмін з доплатою. Блендер дуже сподобався, підійшов, дуже зручний, в хорошому стані. Не заперечувала, що набридло спілкування з ОСОБА_10 із їх ставленням до наміру покупки частки квартири, тому дуже зраділа коли з'явилась ОСОБА_7, одразу погодилась на обмін. Оцінивши в сукупності всі досліджені в ході розгляду справи докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним, зміна правовідношення. Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визанчено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Відповідно до вимог ст.716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. При цьому, відповідно до вимог ст.659 ЦК України продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. Міна є різновидом договору купівлі-продажу та на відносини міни поширюються загальні правила про купівлю-продаж про суб'єктний склад і форму даного договору. Кваліфікуючими ознаками, на підставі яких здійснено розмежування видів купівлі-продажу, є особливості товару, правовий статус сторін, мета купівлі товару, спосіб виконання договору та еквівалент розрахунку за товар, який відчужується. При цьому, необхідно враховувати еквівалентний характер звичайного товарообміну при договорі міни. Також, кожна із сторін цього договору одночасно виступає і продавцем (щодо товару, який вона зобов'язується передати іншій стороні), і покупцем (щодо товару, який вона зобов'язується прийняти в обмін). Наведене визначення договору міни містить вказівку на його суттєву ознаку, що є характерною з усіх видів купівлі-продажу лише для даного договору - вартість товару не може сплачуватись у грошовому еквіваленті. Водночас, відповідно до частини 3 статті 715 ЦК України, у разі нерівноцінності майна, що підлягає обміну, допускається укладення договору міни з умовою про доплату певної суми за товар вищої вартості, який обмінюється на товар меншої вартості.

Згідно зі ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Отже, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1026цс16.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що протягом року сторони декілька разів висловлювали свої наміри продажу частки квартири, відповідач в ході розгляду справи не заперечував проти того, що він мав намір продати частку квартири спочатку за 11000 доларів США, потім за 7000 доларів США. Також відповідач та свідок ОСОБА_12 суду пояснювали, що перемовини із позивачем та його дружиною та тестем затягнулись, вони намагались значно зменшити вартість частки, та укладаючи угоду міни вони мали намір уникнути питання отримання згоди співвласників, оскільки за умовами даного договору цього не потрібно. Також з показів свідка ОСОБА_12 відомо, що відповідач ОСОБА_7 висловлювання бажання саме придбати нерухомість, враховуючи поведінку позивача та його родичів вирішили саме укласти договір міни з доплатою на відповідну частку квартири. Про спрямованість волі сторін на укладання саме договору купівлі-продажу частки квартири свідчить й незначна вартість блендеру, на який проведено обмін частки квартири, по відношенню до загальної вартості частки, а саме 1500 гривень визначено вартість блендеру, а вартість частки квартири у розмірі 184900 гривень, тобто розмір доплати склав 99% від загальної суми вартості частки. Також, в ході розгляду справи ані відповідач ОСОБА_3, ані його дружина свідок ОСОБА_12 не змогли надати пояснення з приводу особливостей обміняного товару блендеру, причину неможливості придбати даний товар в магазині, окрім того, при укладанні договорі міни нотаріусом було зазначено іншу марку блендеру, а сторонами не звернуто увагу на допущену описку. Також повідомляли про те, що станом на день розгляду справи блендер вже зламаний та вони ним не користуються. Тобто, судом встановлено, що воля сторін у договорі міни фактично була спрямована на купівлю-продаж частки квартири. А тому, на думку суду вимоги позову в частині визнання укладеного договору удаваним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Але при цьому, відповідно до вимог ст.362 ЦК України визначено переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності. Так, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Частиною 2 даної норми передбачено саме обов'язок продавця та саме письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. І лише у разі , якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. В ході розгляду справи було встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідачем на адресу позивача, 3-х осіб, що є також співвласниками квартири, не надсилались будь-які повідомлення про намір продажу частки квартири, із зазначенням ціни та інших умов, за яких він її продає. Позивачем та відповідачем не заперечувалось, що розмови щодо можливого продажу частки тривали в 2017 році та в 2018 році, при цьому в березні 2018 року сторони оговорювали вартість частки квартири в 7000 доларів США. Тому, суд не приймає до уваги доводи сторони відповідачів з приводу того, що позивач не вчинив жодних дій спрямованих на придбання частки квартири протягом майже 11 місяців з моменту оголошення бажання продажу частки. Відповідно до ч.4 ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недотримання вимог статті 362 ЦК України у разі продажу учасником спільної часткової власності своєї частки іншій особі не є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов'язків покупця. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, те, що 05.04.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_18 було фактично укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_3 продав належні йому 40/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7, та при цьому не було дотримано вимоги ст.362 ЦК України, суд вважає, що за позовом співвласника ОСОБА_1 на нього підлягає переведення на прав і обов'язків покупця за вказаним договором. Відповідно до копії квитанції №1 від 04.03.2019 року ОСОБА_1 було внесено 184900 (сто вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот) гривень на рахунок НОМЕР_4, одержувач ТУ ДСА України в Харківській області, код отримувача 26281249, код банку отримувача 820172, банк отримувача Держказначейська служба України, м.Києв, з призначенням платежу за подачу позовної заяви ОСОБА_1 к ОСОБА_3 и ОСОБА_18 по делу №644/4503/18, пров.№2/644/1873/18. Зазначена сума коштів, внесена на депозитний рахунок, та що відповідає розміру вартості частки квартири, яка була визначена при укладанні договору, підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_3, як на користь продавця. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір за вимоги немайнового характеру про визнання договору міни удаваним в розмірі 704 гривні 80 копійок, а також за вимоги майнового характеру за переведення прав покупця в розмірі 1864 гривні. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 215, 235, 361, 362, 627, 655, 656, 659, 715, 716 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 95, 141, 264-268, п.15.5. розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати Договір міни укладений 05.04.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрованого в реєстрі за №592, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу.

Перевести на ОСОБА_1 права та обов'язки покупця за Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрованого в реєстрі за №592. Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2568 гривень 80 копійок по 1284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) гривні 40 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 184900 (сто вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот) гривень, що були внесені ОСОБА_1 відповідно до квитанції №1 від 04.03.2019 року на депозитний рахунок НОМЕР_4, одержувач ТУ ДСА України в Харківській області, код отримувача 26281249, код банку отримувача 820172, банк отримувача Держказначейська служба України, м.Києв, з призначенням платежу за подачу позовної заяви ОСОБА_1 к ОСОБА_3 и ОСОБА_18 по делу №644/4503/18, пров.№2/644/1873/18.

Повний текст рішення виготовлений 26.03.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова. Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_1. Представник позивача Чумаков Олександр Анатолійович, адвокат, АДРЕСА_7, на підставі договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордеру;

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, АДРЕСА_4.

Представник відповідачів Лучко Дмитро Володимирович, адвокат, АДРЕСА_5, на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордерів;

3-я особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов Сергій Олександрович, місце здійснення нотаріальної діяльності АДРЕСА_6.

3-я особа - ОСОБА_6, ідентифікаційний номер не відомо, зареєстрована АДРЕСА_1.

3-я особа - ОСОБА_5, ідентифікаційний номер не відомо, зареєстрований АДРЕСА_1.

Головуючий: суддя О.В.Бугера