Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 2/522/11-ц

провадження № 61-11984св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник -ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Крайчинський Сергій Станіславович,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського Сергія Станіславовича на постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року в складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С. С. у рамках виконавчого провадження № 57560781 з виконання виконавчого листа № 2-522/11, виданого

14 березня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором.

Скарга мотивована тим, що ознайомившись з матеріалами зазначеного вище виконавчого провадження, йому стало відомо, що приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Крайчинський С. С., у порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», передав на реалізацію належну скаржнику квартиру АДРЕСА_1 , яка була передана у заставу, як гарантія забезпечення виконання ним зобов`язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті.

Посилаючись на наведене, просив визнати зазначені вище дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С. С. неправомірними та зобов`язати його усунути вказані порушення.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Залишаючи без розгляду скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з пропуском строку встановленого статтею 449 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України), доказів поважності причин пропуску такого строку, як і заяви про його поновлення скаржником не надано.

При цьому, суд першої інстанції вважав за можливе залишити скаргу без розгляду на стадії прийняття її до розгляду, що, на думку суду, відповідало положенням статей 13, 126 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та узгоджувалось з роз`ясненнями, викладеними в пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду

м. Києва від 15 березня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що заявник, з урахування зазначеної ним дати коли йому стало відомо про неправомірні, на його думку, дії приватного виконавця, подав скаргу без порушень десятиденного строку, а тому під час судового розгляду суду необхідно було з`ясувати зазначене питання з відповідним рішенням: залишити скаргу без розгляду у зв`язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

Разом з тим, у порушення вимог процесуального закону, суд першої інстанції залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду при її прийнятті, помилково пославшись при цьому на пункт 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», не звернувши уваги на те, що зазначене роз`яснення стосувалося норм ЦПК України в редакції 2004 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У липні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Крайчинський С. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, в якій просить скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що питання про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного чи приватного виконавця вирішується під час розгляду справи, оскільки зі змісту часини другої статті 449 ЦПК України вбачається, що питання пропуску строку та його поновлення вирішується на стадії прийняття скарги. При цьому, посилання скаржника на те, що він дізнався про реалізацію належної йому квартири під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01 березня 2019 року не свідчать про поважність причин пропуску ним строку на звернення зі скаргою, оскільки постанова про відкриття та інші матеріали щодо руху виконавчого провадження направлялись ОСОБА_1 на адресу, зазначену у виконавчому документі. Таким чином, скаржнику було відомо про перехід до примусового виконання рішення.

Посилаючись на наведене, вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення ОСОБА_1 подано не було.

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського С. С. на постанову Київського апеляційного суду від 20 травня

2019 року, витребувано цивільну справу та надано строк на подачу відзиву.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова - без змін, оскільки її прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Направивши 11 березня 2019 року скаргу на дії приватного виконавця Крайчинського С. С. щодо передачі 18 грудня 2018 року належного йому майна на реалізацію, ОСОБА_1 зазначав, що про зазначену вище виконавчу дію він дізнався 01 березня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а тому вважав, що строк на звернення зі скаргою ним не пропущено.

Залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду на стадії її прийняття, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів того, що він дізнався про передачу виконавцем майна на реалізацію саме 01 березня 2019 року, а клопотання про поновлення пропущеного строку для подання скарги не заявлено.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, щосторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом стаття 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Положеннями частини першої статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частина друга статті 449 ЦПК України визначає, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статтею 450 ЦПК України передбачено порядок розгляду скарги, відповідно до якого скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду та направляючи справу для продовження розгляду, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що залишення без розгляду скарги на дії приватного виконавця на стадії її прийняття суперечить вимогам процесуального закону та порушує права особи, яка звернулась з цією скаргою на справедливий розгляд.

Апеляційним судом правильно зазначено про помилковість посилання судом першої інстанції на роз`яснення, викладені у пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», оскільки зазначені роз`яснення були здійснені з урахуванням вимог частини третьої статті 385 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

Оскільки з прийняттям ЦПК у новій редакції, змінилися строки повідомлення відповідного відділу державної виконавчої служби, приватного виконавця про надходження скарги, роз`яснення, викладені у пункті 16 зазначеної вище постанови не можуть братись судом до уваги, в разі застосування статті 448 ЦПК України.

Відсутність роз`яснень та чіткого визначення алгоритму дій суду першої інстанції під час надходження скарг на дії державного чи приватного виконавця не позбавляє можливості зробити системний аналіз статей 448, 450 ЦПК України та дійти висновку, що суд першої інстанції, отримавши скаргу, негайно, але не пізніше наступного дня після її надходження до суду, повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця про подання скарги, та призначає справу до розгляду. При цьому питання щодо поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує саме під час розгляду справи, в порядку, передбаченому частиною другою статті 449 ЦПК України.

Посилання в апеляційний скарзі на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про початок примусового виконання рішення з часу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 жовтня 2018 року, а отже повинен був цікавитись рухом виконавчого провадження, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ОСОБА_1 оскаржує дію приватного виконавця - передачу на реалізацію належної йому квартири, про яку, як зазначає скаржник йому стало відомо 01 березня 2019 року. Самі ці обставини необхідно було з`ясувати суду першої інстанції та постановити відповідну ухвалу: залишити скаргу без розгляду у зв`язку з пропущенням строку на оскарження та відсутність клопотання про його поновлення або розглянути скаргу по суті, якщо буде встановлено, що строк не пропущено.

Всі інші доводи касаційної скарги по суті є твердженнями заявника про звернення ОСОБА_1 до суду з пропуском строку, установленого частиною першою статті 449 ЦПК України. Разом з тим, Верховний Суд звертає увагу, що ухвала суду першої інстанції була скасована апеляційним судом у зв`язку із порушенням судом першої інстанції порядку вирішення питання дотримання скаржником строку на звернення до суду. Питання поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою або залишення його скарги без розгляду буде вирішуватись судом першої інстанції відповідно до вимог статей 449, 450 ЦПК України, при цьому заявник, як заінтересована особа, не позбавлений можливості надати свої пояснення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Крайчинського Сергія Станіславовича залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик