Справа № 305/2196/19
Провадження по справі 2/305/830/19
УХВАЛА

02.12.2019. Суддя Рахівського районного суду Бліщ О.Б., розглянувши заяву про самовідвід судді Бліщ О.Б. від розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Рахівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області Відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про примусове припинення прав на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2019 року до Рахівського районного суду Закарпатської області, надійшла до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Рахівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області Відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про примусове припинення прав на земельну ділянку.

Ухвалою судді Тулика І.І. від 28.11.2019 задоволено заяву про самовідвід, подану суддею Туликом І.І., а справу передано для здійснення повторного авторозподілу між суддями Рахівського районного суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2019 вказану справу передано судді Ємчуку В.Е.

Суддя Ємчук В.Е. також заявив собі самовідвід, який ухвалою суду від 28.11.2019 був задоволений, а справу передано для здійснення повторного авторозподілу між суддями Рахівського районного суду Закарпатської області.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2019 вказану справу передано судді Бліщ О.Б.

Після вивчення матеріалів справи, суддя Бліщ О.Б. заявила собі самовідвід, який мотивує тим, що Рахівський районний суд Закарпатської області є фактичним користувачем оспорюваної земельної ділянки, яка на підставі Державного акту на право постійного користування серії ЯЯ №104100 від 01.09.2010 перебуває у постійному користуванні Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області. При цьому, у відповідності до вимог пункту 3 Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 15.07.2015 № 104, основним завданням територіальних управлінь є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування. Таким чином, вона, як суддя Рахівського районного суду зобов`язана заявити собі самовідвід.

Розглянувши заяву про самовідвід приходжу до висновку, що такий підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Пунктом 5) частини 1 статті 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому ч. 1 ст. 39 ЦПК України регламентовано, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Частиною 9 ст. 40 ЦПК України визначено, що питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Окрім наведеного, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти ОСОБА_2 », що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Згідно п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: ніхто не може бути суддею у власній справі. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до п. 1.1. Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Так, у справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний - визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Таким чином, оскільки у провадженні судді Рахівського районного суду Бліщ О.Б. перебуває цивільна справа, предметом позовних вимог у якій є земельна ділянка, що знаходиться у фактичному користуванні Рахівського районного суду, то щоб уникнути будь-яких сумнівів у об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні даної справи, заяву про самовідвід слід задовольнити.

Інших обставин, які б викликали сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, не виявлено.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 36-41 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід головуючої судді Бліщ О.Б. задовольнити.

Відвести суддю Бліщ О.Б. від розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області, Рахівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області Відділ у Рахівському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області про примусове припинення прав на земельну ділянку.

Дану справу передати в канцелярію суду для перерозподілу.

Ухвала проголошена, оскарженню не підлягає.

Головуюча: Бліщ О.Б.