Справа № 365/552/19
Номер провадження: 2/365/339/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.12.2019 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Денисенко Н.О.

секретар

судового засідання Матвієнко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

1 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом він є власником житлового будинку номер АДРЕСА_1 . У цьому будинку зареєстровані відповідачі його рідні сини, які з 2002 року у ньому фактично не проживають, що підтверджується актом обстеження. Не цікавляться будинком, не несуть витрат по його утриманню. Йому невідоме їхнє місце проживання. Реєстрація відповідачів за зазначеною адресою порушує його права як власника, оскільки він позбавлений можливості оформити субсидію, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, у якому не проживають понад один рік без поважних причин. У разі задоволення позову просить застосувати щодо відповідачів вимоги ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

В судове засідання учасники справи повторно не з`явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, позивач направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачі за зареєстрованою адресою їхнього місця проживання чи місця перебування не проживають, про причини неявки суду не повідомили, своїх заперечень та відзиву на позов не надали. Відповідні оголошення були розміщені також на сайті «Судова влада». Поштові рекомендовані відправлення, які направлялись відповідачам, повернулися без вручення у зв`язку з тим, що вони за зазначеною у адресою не проживають. Відтак відповідачі є такими, яким судовий виклик вручено належним чином.

Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що будинок номер АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу (а.с.11, 14-15, 16 копії акта, технічного паспорта та свідоцтва про право на спадщину).

Згідно із довідкою Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Згурівського району Київської області позивач проживає у житловому будинку номер АДРЕСА_1 . У складі сім`ї має дружину ОСОБА_4 та двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10 копія довідки).

Відповідно до акта депутатського обстеження житла позивача за зазначеною адресою відповідачі зареєстровані, проте фактично не проживають понад один рік, їх місцезнаходження невідоме, витрат по утриманню житла не несуть, їхні особисті речі відсутні (а.с.32).

Спірне житло не є постійним місцем проживання відповідачів та вони не відносяться до нього як такого, не ведуть з позивачем власником будинку спільного господарства, не несуть витрати по його утриманню.

В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідачі відсутні у спірному будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому вони втратили право на користування спірним будинком, що належить позивачу на праві приватної власності.

Судовий збір стягнути із відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 281,282 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратив право на користування житловим будинком номер АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі по 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складене 4 грудня 2019 року.

Головуючий суддя Н.О. Денисенко