ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5409/19 Справа № 182/5345/18 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Головний редактор газети «ГОРОД Нікополь» - Артеменко Віктора Анатолійовича, власник веб-сайту - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 01 березня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного редактора газети «ГОРОД Нікополь» Артеменко В.А., власника веб-сайту ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, було розміщено публікацію під назвою «Педофіл спійманий в Нікополі (відео)».

У вказаній публікації було зазначено прізвище, ім`я та по-батькові позивача, як особи, яка займається розбещенням неповнолітніх. Також до зазначеної публікації додавався відеозапис із його участю, де, зокрема, його звинувачено у розпусних діях відносно неповнолітніх, при цьому автором публікації вживаються образливі слова на його адресу.

Позивач вважає, що фактично автор публікації заявив про його причетність до тяжкого злочину. Приписувані автором публікації позивачу дії фактично підпадають під низку злочинів, зокрема, передбачених ст.155,156 КК України. Проте, позивач такі злочини не вчиняв, що підтверджується відсутністю кримінального провадження відносно нього за даними фактами, тому зазначена інформація підлягає спростуванню, оскільки є недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності і негативно впливає на його репутацію.

Позивач звертався до редакції газети та просив надати йому можливість спростувати вказану інформацію в публікації з детальним викладенням обставин подій про які йде мова та про роль осіб які за всім цим «стоять», з наведенням фактів, зокрема, що відео-зізнання позивача були вибиті з нього певними особами із застосуванням фізичної сили та психологічного тиску та що відносно вказаних осіб Нікопольським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області заведено кримінальне провадження.

Однак, працівниками редакції йому було категорично відмовлено навіть у спілкуванні по телефону. Його письмове звернення про спростування недостовірної інформації стало підставою не для надання йому відповіді, а для нової публікації, де головний редактор ОСОБА_3 опублікував його лист, та окрім того висловив образи на його адресу, погрози, також опублікував незаконно записану ним телефонну розмову між ними, де він використовує нецензурну лайку та погрожував новими іншими публікаціями.

Поширена про позивача недостовірна, негативна інформація набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян, і тим самим принижує його честь, гідність та ділову репутацію сере широкого кола осіб.

В місті Покров Дніпропетровської області, де він мешкає, вищезазначена неправдива інформація, розповсюджена відповідачем, обговорюється до теперішнього дня. Позивач втратив багатьох друзів, знайомих. Від нього відвернулись близькі та рідні люди. Він не може влаштуватись на постійну роботу, так як місто, де він мешкає, є невеликим і будь-яка інформація про людину поширюється дуже швидко. На підставі душевних хвилювань, викликаних незаконними діями відповідача, в нього розпочалась депресія, його психічний та фізичний стан погіршився. Він втратив нормальний сон. Все це потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, він не може нормально працювати і відпочивати, що завдає сильних моральних страждань. Через вище вказану публікацію, негативне ставлення з боку інших людей виникло до його сина ОСОБА_4 . До сьогоднішнього дня син перебуває у подавленому стані. Наведене спричиняє моральні страждання не тільки синові, а й йому, як батьку. Крім того, вищевказана публікація розповсюджена в мережі Інтернет, зокрема на порталі «YOU tube» та стала доступна багатьом користувачам Інтернету всього світу.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати інформацію про його причетність до розбещення неповнолітніх, яка розміщена відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет в публікації під назвою «Педофіл пійманий в Нікополі (відео)» недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість честі, гідності та ділової репутації; зобов`язати ОСОБА_3 спростувати протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію про нього шляхом публікації на головній сторінці газети «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет, інформації наступного змісту: «Спростування. Шановні читачі! Редакція газети „ГОРОД Нікополь спростовує недостовірну інформацію, поширену 24 вересня 2016 року щодо причетності громадянина ОСОБА_1 до розбещення неповнолітніх та визнає неправомірність поширення такої інформації.

Також позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 100000 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність та судові витрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ним не доведено факту поширення відносно нього недостовірної, негативної інформації, яка набула широкого розголосу, є вагомою для багатьох громадян, і тим самим принижує його честь, гідність та ділову репутацію серед широкого кола осіб.

Зауважує на тому, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив матеріали кримінального провадження про вчинення відносно нього 23.09.2016 року правопорушення невідомими особами, які змушували його до визнання ним протиправних дій.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, було розміщено публікацію під назвою «Педофіл пійманий в Нікополі (відео)», в рубриці «В газету от читателей» від автора Артема (а.с.14).

У вказаній публікації було зазначено прізвище, ім`я та по-батькові позивача ОСОБА_1 , місце його проживання, додано відеозапис із його участю та автором надано оцінку і коментар доданому до публікації відео з назвою «Педофіл пійманий в Нікопол (відео)» від читачів газети.

28.10.2016 року ОСОБА_1 звертався до відповідачів із вимогою про спростування недостовірної інформації, розміщеної 24.09.2016 ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «ГОРОД Нікополь» на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет (а.с.17-18).

Відповідачами не було спростовано інформацію, розміщену 24.09.2016 року, натомість, ІНФОРМАЦІЯ_2 в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, було розміщено сканкопію письмової вимоги ОСОБА_1 з коментарем (а.с.15-16).

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до поліції з заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань його повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно нього невідомими особами 23.09.2016 року, в якій ОСОБА_1 було повідомлено, що невідомі йому особи змушували до визнання ним протиправних дій, вказане відео також було оприлюднено відповідачами (а.с.19).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, було розміщено публікацію під назвою «Педофіл спійманий в Нікополі (відео)», яка є недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканість честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що в публікації в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, наведена вся повнота відомої відповідачам, на той момент, інформації, наданої читачем, в якій автором надана суб`єктивна оцінка дій позивача на підставі особистих пояснень ОСОБА_1 на відеозапису, що в даному випадку не є поширенням відповідачами неправдивих відомостей.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованимє рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб.

Так,статті 3, 28 Конституція України, визнають честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачають, що кожен має право на повагу до його гідності.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За приписами ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації належить розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з вимогами статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачами, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Тобто, для розгляду даної категорії справ судам необхідно встановити: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Як вбачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, було розміщено публікацію під назвою «Педофіл пійманий в Нікополі (відео)» в рубриці «В газету от читателей» від автора Артема (а.с.14).

У вказаній публікації було зазначено прізвище, ім`я та по-батькові позивача ОСОБА_1 , місце його проживання та розповсюджено інформацію щодо причетності громадянина ОСОБА_1 до розбещення неповнолітніх, додано відеозапис із його участю та автором надано оцінку і коментар доданому до публікації відео з назвою «Педофіл пійманий в Нікополі (відео)» від читачів газети.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При цьому, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Європейський суд з прав людини, практика якого, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейський суд з прав людини», є джерелом права в Україні, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У справах даної категорії позивач має довести факт поширення інформації, яку він уважає недостовірною, а особа, яка поширила інформацію, має довести достовірність такої інформації.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що інформація, яка розміщена, 24.09.2016 року відповідачем ОСОБА_3 , який є головним редактором газети «ГОРОД Нікополь», в газеті «ГОРОД Нікополь», яка розміщена на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, про те, що позивач по справі ОСОБА_1 причетний до розбещення неповнолітніх, несе негативний зміст, сприймається як злочинна діяльність, засуджується суспільством, а тому поширення та застосування таких понять до позивача не може не спричиняти порушення особистого немайнового права на повагу до його честі та гідності.

Окрім того, такі вислови є фактичними твердженнями, а їх відповідність дійсності підлягає доведенню, оскільки при використанні даної інформації відносно ОСОБА_1 своїми висловлюваннями відповідач ОСОБА_3 , який є головним редактором газети «ГОРОД Нікополь», розпалює ненависть суспільства у ставленні до позивача, переконуючи значну кількість громадян у причетності останнього до участі у злочині проти статевої свободи та статевої недоторканості особи - ч.1 ст.156 КК України та тому, що передбачає кримінальну відповідальність.

У частинах 1, 2 та 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальному правовому і процесуальному значеннях. Як загальна правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості об`єктивне правове положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою від обов`язків не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акту на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.

Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.

Доказів притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, у встановленому законом порядку, відповідачем суду надано не було.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оприлюднена відповідачем ОСОБА_3 , який є головним редактором газети «ГОРОД Нікополь», щодо позивача інформація не відповідає дійсності, тобто, є недостовірною, а також створює у широкого кола осіб викривлене уявлення про діяльність позивача, сприймається як звинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що безперечно, порушує особисті(немайнові) права позивача на честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до ч.ч. 4,7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Враховуючи те, що оспорювана позивачем інформація, яку колегія суддів вважає недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , була поширена відповідачем ОСОБА_3 , який є головним редактором газети «ГОРОД Нікополь», шляхом розміщення цієї інформації 24.09.2016 року в газеті «ГОРОД Нікополь», яка розміщена на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі інтернет, тому в такий же спосіб ця інформація має бути спростованою відповідачем, а саме: шляхом шляхом публікації на головній сторінці газети „ГОРОД Нікополь, розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет, інформації наступного змісту: «Спростування. Шановні читачі! Редакція газети „ГОРОД Нікополь спростовує недостовірну інформацію, поширену 24 вересня 2016 року щодо причетності громадянина ОСОБА_1 до розбещення неповнолітніх та визнає неправомірність поширення такої інформації».

Крім того, позивачем у позові заявлено вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із Конституцією та законами України, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір компенсації моральної шкоди залежить від характеру діяння особи, яка її заподіяла, а також від негативних наслідків через порушення немайнових прав позивача.

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт розповсюдження недостовірної інформації відносно особи, в даному випадку позивача, є порушенням його честі, гідності та ділової репутації, приниження честі, гідності, ігнорування його прав, втратою у зв`язку із цим престижу та ділової репутації, з точки зору об`єктивної та своєчасної оцінки з боку суспільства, певних соціальних груп та окремих громадян його особи, як фахівця у професійній сфері, та стосунках з іншими людьми, та сам по собі породжує моральні переживання такої особи.

Зважаючи на конкретні обставини справи та з урахуванням принципу розумності і справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, задовольнивши частково ці позовні вимоги.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про визнання недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті « ОСОБА_5 Нікополь» розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет в публікації під назвою «Педофіл пійманий в Нікополі (відео), зобов`язання ОСОБА_3 спростувати протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 шляхом публікації на головній сторінці газети «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет, інформації наступного змісту: «Спростування. Шановні читачі! Редакція газети «ГОРОД Нікополь» спростовує недостовірну інформацію, поширену 24 вересня 2016 року щодо причетності громадянина ОСОБА_1 до розбещення неповнолітніх та визнає неправомірність поширення такої інформації» та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5286 грн. (2409,60 грн.+3614,40 грн=5286 грн.), що відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного редактора газети «Город Нікополь» Артеменко Віктора Анатолійовича, власника веб-сайту ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити частково.

Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, яка розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті « ОСОБА_5 Нікополь» розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет в публікації під назвою „Педофіл пійманий в Нікополі (відео)».

Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_1 шляхом публікації на головній сторінці газети «ГОРОД Нікополь», розміщеній на сайті www.nikopol.dp.ua/gazeta-gorod-nikopol.html в мережі Інтернет, інформації наступного змісту:

«Спростування. Шановні читачі! Редакція газети «ГОРОД Нікополь» спростовує недостовірну інформацію, поширену 24 вересня 2016 року щодо причетності громадянина ОСОБА_1 до розбещення неповнолітніх та визнає неправомірність поширення такої інформації».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 5286 (п`ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: