ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем УКРАЇНИ

справа № 643/10193/17

провадження № 22-ц/818/181/19

20 березня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2018 року в складі судді Єрмак Н.В.,

у с т а н о в и в:

В серпні 2017 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2, звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Мають сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після реєстрації шлюбу, за згодою відповідача та його матері ОСОБА_4, вона вселилася як член сім'ї в квартиру АДРЕСА_1. На час вселення вказане житло належало на праві власності в рівних частках матері відповідача та відповідачу. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з часу народження зареєстрований та постійно мешкав в зазначеній квартирі як член сім'ї власника. В липні 2017 року стосунки між подружжям погіршилися, відповідач змінив замки на вхідних дверях, внаслідок чого вона з дитиною змушена була виїхати з квартири. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила вселити її та неповнолітню дитину у квартиру АДРЕСА_1.

26 лютого 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що після розлучення з ним як з власником житлового приміщення, право користування чужим майном припинилось. Вважає, що на даний час ОСОБА_1 не має законних підстав для користування вищезазначеним житловим приміщенням. Крім того, він не заперечує проти реєстрації та мешкання сина ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірній квартирі.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 як власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Після розлучення з відповідачем як з власником спірної квартири право користування квартирою у ОСОБА_1 припинилося. Проти користування квартирою ОСОБА_1 заперечує також другий власник ОСОБА_4

03 жовтня2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може існувати без матері та користуватися спірною квартирою, готувати їжу, облаштовувати побут. Також вважає, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє колишніх членів сім'ї власника права користування цією квартирою.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Мають сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони разом з матір'ю відповідача ОСОБА_4 проживали в квартирі АДРЕСА_1. На час вселення вказане житло належало на праві власності в рівних частках матері відповідача та відповідачу. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з часу народження зареєстрований та постійно мешкав в зазначеній квартирі.

Рішенням Московського районного суду від 23 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Відповідач змінив замки на вхідних дверях, внаслідок чого позивач з дитиною змушена була виїхати з квартири.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила вселити її та неповнолітню дитину у квартиру АДРЕСА_1.

Згідно зі статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи в суді ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження того, що протягом 2017 року по серпень 2018 року дитині ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1, власники чинили перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1. Не надано таких доказів і у суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Посилання на правові позиції, що містяться в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі №496/252/16-ц ( провадження 61-2399св18) та від 21 лютого 2018 року у справі №296/2411/16ц ( провадження №61-5007св18) є помилковими.

В постанові ВС від 05 лютого 2018 року у справі №496/252/16-ц (провадження 61-2399св18) Верховний Суд, зокрема зазначив, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Оскільки припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє ОСОБА_4 права користуватися спірним будинком, - суди, встановивши факт порушення її права, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог.

У справі, що є предметом апеляційного перегляду, судом встановлено, що позивач після реєстрації шлюбу в спірному житлі зареєстрована не була і обставин порушення її прав щодо користування квартирою АДРЕСА_1 не встановлено.

В постанові ВС від 21 лютого 2018 року у справі №296/2411/16ц ( провадження №61-5007св18) Верховний Суд, зокрема зазначив, що рішенням апеляційного суду Житомирської області від 9 лютого 2010 року ОСОБА_5 та її неповнолітню дочку ОСОБА_6 вселено у спірну квартиру з тих підстав, що вони є колишніми членами сім'ї власника. Враховуючи її неповнолітній вік, ОСОБА_6 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування належним її батьку житлом.

Однак, у справі, що є предметом апеляційного перегляду, судами встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1. При цьому, позовні вимоги не стосуються визнання дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Отже обставини даної справи є відмінними від фактичних обставин, викладених у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі №496/252/16-ц ( провадження 61-2399св18) та від 21 лютого 2018 року у справі №296/2411/16ц ( провадження №61-5007св18).

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова