Справа № 694/931/14-ц провадження № 2/694/298/19 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
19.11.2019 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
в складі: головуючої судді Гончаренко Т.В.
секретаря судового засідання Блискавки А.С.
з участю: представника позивача Руденка Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Звенигородського районного суду цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 05.06.2006 року уклали кредитний договір №б/н (надалі Договір).
Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк»)зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.
Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.06.2014 року позовні вимоги Позивача задоволені в повному обсязі.
Ухвалою Звенигородського районного суду від 06.03.2019 року заочне рішення Звенигородського районного суду від 16.06.2014 року у справі № 694/931/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 .В. позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити, вважає, що всі необхідні докази по справі надано в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 позов не визнає і просить застосувати строк позовної давності з підстав, викладених в письмових поясненнях.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Судом встановлено наступні факти та правові відносини.
05 червня 2006 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н.
Згідно укладеного договору (заяви) вбачаються наступні умови договору про користування кредитними коштами:
Тип картки MasterCard НОМЕР_1 ;
-Тип кредитного ліміту фінансовий фіксований;
-Сума кредитного ліміту 8000 грн.;
-Базова процентна ставка 3% в місяць із розрахунку 360 днів/рік;
- Строк дії кредитного ліміту відповідає строку кредитної картки;
-Порядок погашення заборгованості щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості.
З метою встановлення строку дії картки та, як наслідок, стоку кредитного договору, судом під час підготовки справи до розгляду, ухвалою від 17.05.2019 року, витребувано від позивача:
1) докази отримання Відповідачем кредитної картки із зазначенням № такої картки, дати отримання та строку дії картки;
2) виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідної картки;
3) розрахунок заборгованості по картковому рахунку із зазначенням дати отримання коштів, дати погашення/сплати коштів, нарахованих процентів та пені.
На виконання вимог суду позивачем надано супровідний лист № 194801-ВБ від 03.07.2019 року, відповідно до якого позивачем, зокрема, вказано: на підтвердження отримання Клієнтом кредитних карток з певним терміном дії, Банк направляє Довідку. Надати суду більш детальний розрахунок заборгованості не виявляється можливим з технічних причин.
Згідно виписки, доданої до відповіді є операції по зняттю коштів що є підтвердженням отримання кредитних коштів саме Відповідачем:
- Виписка про рух коштів за період з 16.05.2005 року по 31.05.2019 року.
- Довідка, відповідно до якої позивач вказує, що відповідачем було отримано кредитну картку 21.04.2005 року з терміном дії до 04 місяця 2013 року.
Надаючи оцінку наданим Позивачем доказам суд враховує, відповідно до статтей 78, 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Факт укладення кредитного договору між сторонами (у вигляді надання платіжної кредитної картки) Позивач обґрунтовує заявою позичальника від 05.06.2006 року.
В той же час на підтвердження фактичного отримання кредитної картки, відповідно до виписки про рух коштів Позивачем зазначається строк отримання 16.05.2005 року.
Відповідно до наданої довідки Позивачем вказується строк отримання 21.04.2005 року.
Тобто позивач обґрунтовує фактичне укладення кредитного договору та отримання кредитної картки більш ніж за рік до фактичного подання відповідачем заяви про намір отримання кредитної картки та як наслідок укладення договору.
Таким чином, у відповідності до статтей 78, 79. 80 ЦПК України, надані Позивачем виписка про рух коштів та довідка не можуть вважатись належними та допустимими доказами на підтвердження укладення договору № б/н, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та отримання кредитної картки відповідно до заяви від 05.06.2006 року.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк посилався на те, що згідно укладеного договору б/н від 05.06.2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір має укладатись обов`язково у письмовій формі, недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його нікчемністю.
Будь-яких доказів, які б свідчили про укладання між банком та ОСОБА_1 письмового кредитного договору, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, матеріали справи не містять.
Посилання позивача на те, що отримання відповідачем кредитного ліміту на платіжну картку здійснено на підставі діючих в банку Умов та Правил надання банківських послуг, приєднання до яких здійснено ОСОБА_1 підписанням 05.06.2006 року заяви анкети, само по собі не підмінює необхідності в дотриманні вимог ст. 1055 ЦК України щодо укладення кредитного договору у письмовій формі.
При цьому до матеріалів справи банк залучив виписку про здійснення відповідачем операцій по користуванню кредитними коштами починаючи з 16.05.2005 року, тоді як заявлена вимога стосується укладеного договору саме від 06.05.2006 року.
Таким чином, надані позивачем докази, зокрема виписки про рух коштів, доводять лише факт користування відповідачем тими чи іншими банківськими послугами, проте не доводить обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, а саме отримання ОСОБА_1 16.05.2006 року кредиту в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Надаючи оцінку наданій позивачем виписці про рух коштів, як підставу для підтвердження отриманих коштів відповідачем суд враховує наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Як встановлено судом, ПАТ КБ "ПриватБанк" 12 травня 2014 року пред`явило вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором N б/н від 05.06.2006 року, останній платіж за яким був здійснений 03.06.2008 року, позивачем не надано доказів строку дії картки отриманої відповідно до заяви від 05.06.2006 року, встановлено відсутність відомостей про видачу нової кредитної картки та ненадання позивачем доказів домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності.
Відповідно до заяви N б/н від 05.06.2006 року сторонами погоджено порядок погашення заборгованості щомісячно в розмірі 7% від суми заборгованості.
Як вбачається із наданого розрахунку останнє зняття готівки є 26.09.2008 року, як наслідок черговий місячний платіж на погашення кредиту та як наслідок строк чергового платежу є 26.10.2008 року.
Станом на 26.09.2008 року заборгованість за отриманим кредитом складає 7288,91 грн.
Після цієї дати, відповідно до наданого розрахунку, відповідачем не здійснювалось погашення отриманого кредиту.
У відповідності до ст. 257 ЦК перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, тобто з 26.10.2008 року.
Враховуючи узгоджений сторонами порядок погашення кредиту (щомісячно у розмірі 7%) строк погашення чергового платежу по кредиту починається 26.10.2008 року, загальний строк повернення усих платежів закінчується 26.02.2010 року (7288,91/7%=510,23 грн. місячний платіж, 7288,91/510,23=14,3 місяців).
Таким чином трирічний строк позовної давності закінчився 26.02.2013 року, тоді як Позивач звернувся з позовом лише 12.05.2014 року, тобто поза межами трирічного строку.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки стаття 257 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність та остаточність, а також захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в тому випадку, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбувалися в далекому минулому, спираючись на докази, які вже могли втратити достовірність та повноту із плином часу.
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК).
Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог позивач в частині стягнення неустойки.
У разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.
На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.
Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.
При цьому позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.
Як вбачається із матеріалів справи Позивачем пред`явлено позов про стягнення відсотків за користування кредитними коштами після спливу позовної давності.
Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з Відповідача пені.
Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.
- 7260,84 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту);
штрафи : 500,00 грн. (фіксована частина) та 1655,87 грн. (процентна складова) - відмовити.
В стягненні з ОСОБА_1 1921 грн. судових витрат по сплаті судового збору на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,- відмовити.
На підставі ст.ст.256,260,266,267,525,526,530,610,611,1054 ЦК України, керуючись ст.ст.134, 141, 258, 259,263,264,265,266-273 ЦПК України, суд,-
в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Відповідно до вимог ст.272 ЦПК України копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання надіслати учасникам справи або за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Гончаренко