ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м.Суми

Справа №591/6379/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/1205/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1, подану через представника - адвоката Цюпку Олександра Віталійовича, прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Клименко А.Я., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що в жовтні 2012 року йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, обрано запобіжний захід та відсторонено від посади заступника командира оперативного взводу. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року кримінальну справу відносно нього було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України у зв'язку з декриміналізацією діяння. Таким чином, через незаконність досудового та судового слідства та їх тривалістю понад 3 роки і 6 місяців, йому було завдано матеріальної шкоди, яку він, уточнивши, оцінює у 88 426,94 грн, а саме: 32 245,03 грн - втрачений заробіток, 38 181, 94 - компенсація втрати частини заробітку, 18 000 грн - витрати на правову допомогу по кримінальній справі, а також моральну шкоду в розмірі 250 000 грн, та витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

На судове рішення сторонами подані апеляційні скарги, в яких:

- представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цюпка О.В., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що право на відшкодування шкоди у особи виникає у зв'язку із закриттям кримінальної справи, незалежно від того законно чи незаконно вона була порушена відносно такої особи. Також вважає, що в матеріалах справи наявні належні докази понесених позивачем витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню в розмірі 18 000 грн, а вимогам про відшкодування грошового забезпечення суд взагалі не надав оцінки;

- прокуратура Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що незаконність дій органів досудового розслідування встановлена не була, зміни в законодавстві про кримінальну відповідальність не пов'язані із встановленням фактичних обставин у кримінальній справі, зокрема реабілітуючих, отже і право на відшкодування шкоди у ОСОБА_1 відсутнє;

- Державна казначейська служба України, посилаючись на помилковість висновків суду та неправильність застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що досудове та судове слідство проводилося у відповідності до чинного на той час законодавства, підставою для закриття кримінальної справи стало введення декриміналізації діяння, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України. Отже позивач не належить до кола осіб, визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які мають право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному цим Законом.

Від прокуратури Сумської області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому зазначено, що декриміналізація діяння не свідчить про відсутність в діях особи складу злочину, а пов'язана із змінами законодавства про кримінальну відповідальність. З цих підстав вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки О.В. надійшли відзиви на апеляційні скарги прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України, в яких зазначає, що право позивача на відшкодування шкоди пов'язане з фактом закриття відносно нього кримінальної справи, а не з встановленням незаконності дій органів досудового слідства чи суду. Також вказує на незаконність кримінального переслідування в період з часу прийняття Закону України N 746-VII від 21 лютого 2014 року, яким було декриміналізовано ч. 3 ст. 364 КК України до 11 квітня 2016 року, коли була прийнята постанова про закриття кримінальної справи. Просить відмовити прокуратурі Сумської області та Державній казначейській службі України в задоволенні їх апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Цюпки О.В., представника прокуратури Сумської області Дубової О.В., представника Державної казначейської служби України Дєдушкіної Є.В., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, представника третьої особи Головного управління Національної поліції в Сумській області Давиденко О.В., яка підтримала доводи апеляційних скарг відповідачів та заперечує проти апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України підлягають задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України за фактом зловживання службовим становищем працівником правоохоронного органу. Того ж дня постановами слідчого позивача відсторонено від посади заступника командира оперативного взводу РМОП «Беркут» на період досудового слідства та судового розгляду справи та застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а. с. 14-18).

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень статті 19 Конвенції ООН проти корупції» N 746-VII від 21 лютого 2014 року, дії ОСОБА_1 були перекваліфіковані на ч. 1 ст. 364 КК України.

Вироком Зарічного районного суду від 03 червня 2014 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 364 КК України. (а. с. 19-22)

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 вересня 2014 року зазначений вирок суду був скасований, а справа направлена на новий судовий розгляд.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року кримінальну справу в частині висунутого обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364 КК України закрито у зв'язку з надходженням клопотання про закриття кримінальної справи у зв'язку з відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України у зв'язку з декриміналізацією (а. с. 23-25).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції керувався п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого право на відшкодування шкоди в особи виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу злочину. При цьому суд зазначив період з 28 лютого 2014 року до 11 квітня 2016 року, в який, на його думку, відбувалось незаконне перебування позивача під судом та слідством, і дійшов висновку, що за цей період часу відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 100 000 грн. В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку з недоведеністю витрат на професійну правничу допомогу та ненадання належних доказів для підтвердження вимоги про стягнення матеріальної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 статті 2 вказаного Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються і моральна шкода.

З доводами представника позивача Цюпки О.В., що для виникнення права на відшкодування шкоди відповідно до вищезазначеного закону достатньо лише факту закриття кримінальної справи, незалежно від наявності реабілітуючих чи нереабілітуючих підстав, колегія суддів не може погодитись.

Так, відповідно до ч. 3 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

У ч. 4 ст. 327 КПК України 1960 року встановлено вичерпний перелік підстав для постановлення виправдовувального вироку, а саме: коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину. Тобто суд постановляє виправдовувальний вирок виключно із реабілітуючи підстав.

Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність. При декриміналізації діяння законодавець виключає його з переліку кримінально караних, тому за правовою природою це не є реабілітуючою обставиною і не свідчить про виправдання особи, оскільки на момент вчинення нею діяння воно вважалося злочином і досудове розслідування здійснювалось відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом'якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені ч.1 ст.5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов'язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов'язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з постанови Зарічного районного суду м. Суми від 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 не наполягав на доведенні розгляду справи до кінця із постановленням виправдовувального вироку та подав клопотання про закриття кримінальної справи у зв'язку з декриміналізацією діянь.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду є помилковим.

З наведених вище підстав не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_1 про відшкодування на його користь матеріальної шкоди у виді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу в кримінальній справі.

Отже, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди .

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381; 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через представника - адвоката Цюпку Олександра Віталійовича задовольнити частково, а апеляційні скарги прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України задовольнити в повному обсязі.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Компенсувати прокуратурі Сумської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1500 гривень 00 копійок.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1500 гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.І. Собина

С.Г.Хвостик