Дата документу 20.03.2019 Справа № 336/326/16
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/326/16 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1353/19 Щаслива О.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кочеткової І.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ДП «Придніпровська залізниця, Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про захист прав споживача, посилаючись на те, що в липні 2013 року в касі залізничного вокзалу "Запоріжжя-2" вона купила квиток для здійснення подорожі від м. Москви до м. Хабаровська.

Так як з інформації в квитку не можна було зрозуміти, за яким часом потяг прибуває до м. Хабаровська, за московським або за місцевим, вона звернулась з відповідним питанням до особи, яка продала їй квиток, яка її запевнила, що у квитку вказане прибуття поїзда за місцевим часом.

Виходячи з вказаної інформації, вона набула квитки для перельоту в обидва кінці з м. Хабаровська до м. Південно-Сахалінська.

По мірі прибуття в м. Хабаровськ 07.08.2013 року вона з'ясувала, що на квитку було вказано московський час, а це означає, що за місцевим часом було на сім годин пізніше (12 годин 58 хвилин порівняно з 05 годинами 58 хвилинами за московським часом).

Розраховуючи на прибуття до Хабаровська о 05 годині 58 хвилин, вона купила квитки для здійснення перельоту на 08 годину 50 хвилин 07.08.2013 року за місцевим часом. Зазначає, що прибувши фактично на 4 години пізніше, вона не встигла на свій рейс, втративши при цьому вартість перельоту в два кінці, оскільки цей квиток можна було використовувати лише за умови здійснення перельоту в два кінці.

За умови ж невикористання його при перельоті в один кінець автоматично втрачається його споживча користь для перельоту в другий кінець.

Так як її запізнення сталося не з вини перевізника, залізниця відмовила їй в наданні документів про поважність причини запізнення на літак, що було б підставою для заміни квитків на авіапереліт з найменшими втратами.

Вказує, що таким чином, їй спричинено збитки, а саме, вартість перельоту - 4 285 грн.

Крім зазначеної суми, вона вважає, що на її користь підлягає стягненню 3 % річних у сумі 452,88 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3 613,21 грн.

Зазначає, що крім того, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у психологічних переживаннях з приводу порушення її права на заплановану подорож, ускладнень, які виникли через відсутність коштів для придбання нових квитків, неможливості захисту її права в позасудовому порядку, так як неодноразові звернення до відповідача з проханням вирішити це питання у позасудовому порядку позитивними наслідками не увінчалися.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість квитка на літак - 4 285 грн., 3 % річних - 452,88 грн., інфляційні втрати -3 613,21 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року замінено первісного відповідача Державне підприємство «Придніпровська залізниця» належним відповідачем Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року позов залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду Другої судової палати касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не врахував всіх обставин справи, не прийняв до уваги пояснення позивача, не був об'єктивним і справедливим в своїх висновках. При розгляді справи судом допущені суттєві порушення, які призвели до постановлення рішення з порушенням принципів законності та диспозитивності. Просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що в липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до каси залізничного вокзалу «Запоріжжя-2», де придбала квиток на потяг сполученням Москва - Хабаровськ. У квитку було зазначено дату та час відправлення потягу - 01 серпня 2013 року о 00 год. 35 хв. та дату та час прибуття - 07 серпня 2013 року о 05 год. 58 хв. Міста Москва та Хабаровськ знаходяться у різних часових поясах, з різницею у часі 7 годин. Оскільки у квитку не було вказано за часом якого часового поясу прибуває потяг, позивач звернулася з даним питанням до касира, яка повідомила позивачу, що у квитку вказано прибуття за місцевим часом. Спираючись на дану інформацію, ОСОБА_3 придбала авіаквитки сполученням Хабаровськ - Південно-Сахалінськ - Хабаровськ на 7 серпня 2013 року о 8 год. 50 хв. Касиром було надано позивачу помилкову інформацію, у квитку було вказано прибуття за московським часом, а потяг прибув на місце призначення за місцевим часом із запізненням більш ніж на 4 години, тобто на 11 годин пізніше, ніж розраховувала позивач. У зв'язку із зазначеним ОСОБА_3 було пропущено авіарейс до м. Південно-Сахалінськ, а авіаквиток став недійсним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримала послугу не з пасажирського перевезення, а з набуття квитка для здійснення поїздки по території іншої держави, продаж якого було здійснено із дотриманням норм чинного законодавства, а отже підстави для відповідальності відповідача за порушення прав позивача, як споживача відсутні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи за наступного.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Проаналізувавши зазначені норми, колегія суддів приходить до висновку, що між ОСОБА_3 та ПАТ «Українська залізниця», назва якого змінена Постановою Кабінету Міністрів «Про деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31.10.2018 року № 938 на акціонерне товариство «Українська залізниця», не було укладено договору перевезення, оскільки зазначені послуги їй було надано збоку залізниці Російської Федерації. Проте правовідносини сторін полягали у наданні ПАТ «Українська залізниця» позивачу послуг з оформлення проїзного документа - квитка.

Відповідно до п. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 4.1 Угоди про міжнародне пасажирське сполучення проїзним документом, що посвідчує укладення договору залізничного перевезення пасажира є квиток. Квиток повинен містити такі основні дані: літери "МС" (в квитку, який оформляється ручним способом); найменування станції відправлення та призначення; номер квитка, позначений друкарським способом; маршрут слідування; клас вагону; кількість осіб; вартість проїзду; термін придатності квитка (в квитку, який оформляється електронним способом); дату видачі квитка; найменування залізниці, що видала квиток.

Відповідно до п. 4.1 Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства доходів і зборів України від 30 травня 2013 року № 331/137 для оформлення проїзду пасажирів у внутрішньому та міжнародному сполученнях використовуються такі форми бланків: Проїзний документ АСК "Експрес".

Відповідно до п. 9.3 Порядку відповідно до введених касиром вхідних даних у бланк проїзного документа АСК "Експрес" системою автоматично вдруковується така інформація: номер і категорія поїзда та його шифр, дата відправлення (число, місяць, години, хвилини), номер і категорія вагона, вартість квитка та вартість плацкарти (в національній валюті), кількість осіб, на яких оформлюється проїзний документ, назва проїзного документа (відповідно до позначень АСК - повний, дитячий, пільговий, безкоштовний, груповий, військовий), назви станцій відправлення та призначення, номери місць, вид розрахунку та складові вартості проїзду пасажира, дата і час прибуття поїзда на станцію призначення, реквізити страховика тощо.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «Українська залізниця» надало позивачу послугу з оформлення та продажу проїзного документа із дотриманням правил, закріплених у чинних нормативно-правових актах, а отже підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 25 березня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.В. Кочеткова

Е.А. Онищенко