Номер провадження: 22-ц/813/159/19
Номер справи місцевого суду: 520/8297/17
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Морський торгівельний порт «Чорноморськ»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року у складі судді Коваленко О.Б.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» (а.с.1-6,233-236 Т.1) та, з урахуванням уточнень та доповнень позовних вимог, просив суд:

- у відповідності з Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.1989, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2006 та його рішенням від 02.06.2006, прийняти до нового розгляду позови до МТПЧ від 18.03.1987, від 21.05.1988, від 26.09.1988, від 02.03.1989 про відновленні на роботі, про стягнення заробітної плати та оплату вимушеного прогулу, провадження яких було втрачено в результаті фальсифікації справ №2-3837/04(2-2298/06) та №2-4804/06(2-390/07);

- у відповідності до рішення Київського райсуду від 06.10.1987, Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.1989 та ст.ст.9,31,32 КЗпП УРСР, зобов'язати МТПЧ скасувати підроблений параграф 2 наказу №257/л про переведення позивача на посаду ст. стивидора - заст. нач. складу;

- зобов'язати МТПЧ скасувати підроблені накази №160/л та №37/л, видані в порушення п. 5 ст.147, ст.148 та ст.149 КЗпП УРСР та "Статуту про дисципліну працівників морського транспорту СРСР" при відсутності пояснювальної позивача, допуску у нього до роботи і будь-яких документальних підтверджень здійснення ним прогулів;

- у відповідності до п. 2.10 діючої "Інструкції про порядок ведення трудових книжок", визнати недійсними записи №№ 22-24, зроблені в трудовій книжці позивача, в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.9,2.13 і 2.26 "Інструкції", ст.48 та п. 5 ст.147 КЗпП УРСР, видати позивачеві дублікат трудової книжки без записів, визнаних недійсними;

- зобов'язати МТПЧ видати наказ про розірвання трудового договору з позивачем від 06.07.1984 року за ст. 39 КЗпП (у зв'язку з грубим порушенням адміністрацією трудового законодавства), у відповідності до його заяви від 30.04.88 року та листа Профкомітета ІМТП від 17.10.1988 року, який визнав це заперечення обґрунтованим;

-у відповідності до ст.ст.95, 117 КЗпП, п. 4.1 «Інструкції» стягнути з МТПЧ на користь позивача заробітну плату, розмір якої, згідно з висновком Профкомітету від 17.10.1988 року не є предметом спору, та середній заробіток за час вимушеного прогулу (30 років станом на 13.05.2018 року), який з урахуванням індексу інфляції становить 1 322 435 грн. 30 коп.;

- згідно зі ст.237-1 КЗпП , ч.3ст.5 ЦК України, п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» стягнути з МТПЧ на користь позивача 391 820 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, яка була завдана після 13.01.2000 року.

18 жовтня 2018 року рішенням Київського районного суду м. Одеси в задоволенні позову ОСОБА_2 до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» про прийняття до нового розгляду позовів 1988-89 років, видання наказу про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати та компенсації за вимушений прогул, видачу трудової книжки, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, але Ухвалою Київського районного суду від 02.11.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» про прийняття до нового розгляду позовів 1988-89 років, видання наказу про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати та компенсації за вимушений прогул, видачу трудової книжки, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 02.11.2018, зобов'язати Київський районний суд розглянути заяву по суті вирішити всі вимоги, які не вирішені судом під час ухвалення рішення, оскільки рішення не містить висновків по всім вимогам, вони фактично не розглянуті.

В апеляційній скарзі скаржник також зазначив, що ухвалу було прийнято без виклику сторін, тоді як в протоколі судового засідання вказано про належне повідомленні учасників справи про розгляд заяви. Відсутні відомості, передбачені ст.ст. 248, 250 ЦПК про початок звукозапису судового засідання та його завершення. В протоколі судового засідання відсутні відомості про оголошення ухвали від 02.11.2018, що дає підстави вважати, що судове засідання 02.11.2018 не відбулося. Відповідно до протоколу судового засідання від 29.05.2018 та 24.07.2018 суд розглянув справу про поновлення на роботі, проте позивач такої вимоги не заявляв, а 03.09.2018 та 18.10.2018 про стягнення заробітної плати та компенсації за вимушений прогул, які лише частково відповідають заявленим позовним вимогам. Апелянт зазначив, що текст прийнятого судового рішення від 18.10.2018 продубльовано з відзиву відповідача у справі №520/8297/17, який надійшов до Київського райсуду 29.05.2018.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Вбачається зі справи, що протягом її розгляду ОСОБА_2 були заявлені такі вимоги:

- у відповідності з Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.1989, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2006 та його рішенням від 02.06.2006, прийняти до нового розгляду позови до МТПЧ від 18.03.1987, від 21.05.1988, від 26.09.1988, від 02.03.1989 про поновлення на роботі, про стягнення заробітної плати та оплату вимушеного прогулу, провадження яких було втрачено в результаті фальсифікації справ №2-3837/04(2-2298/06) та №2-4804/06(2-390/07);

- у відповідності до рішення Київського райсуду від 06.10.1987, Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.1989 та ст.ст.9,31,32 КЗпП УРСР, зобов'язати МТПЧ скасувати підроблений параграф 2 наказу №257/л про переведення позивача на посаду ст. стивидора - заст. нач. складу;

- зобов'язати МТПЧ скасувати підроблені накази №160/л та №37/л, видані в порушення п. 5 ст.147, ст.148 та ст.149 КЗпП УРСР та "Статуту про дисципліну працівників морського транспорту СРСР" при відсутності пояснювальної позивача, допуску у нього до роботи і будь-яких документальних підтверджень здійснення ним прогулів;

- у відповідності до п. 2.10 діючої "Інструкції про порядок ведення трудових книжок", визнати недійсними записи №№ 22-24, зроблені в трудовій книжці позивача, в порушення п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.9,2.13 і 2.26 "Інструкції", ст.48 та п. 5 ст.147 КЗпП УРСР, видати позивачеві дублікат трудової книжки без записів, визнаних недійсними;

- зобов'язати МТПЧ видати наказ про розірвання трудового договору з позивачем від 06.07.1984 року за ст. 39 КЗпП (у зв'язку з грубим порушенням адміністрацією трудового законодавства), у відповідності до його заяви від 30.04.88 року та листа Профкомітета ІМТП від 17.10.1988 року, який визнав це заперечення обґрунтованим;

- у відповідності до ст.ст.95, 117 КЗпП, п. 4.1 «Інструкції» стягнути з МТПЧ на користь позивача заробітну плату, розмір якої, згідно з висновком Профкомітету від 17.10.1988 року не є предметом спору, та середній заробіток за час вимушеного прогулу (30 років станом на 13.05.2018 року), який з урахуванням індексу інфляції становить 1 322 435 грн. 30 коп.;

- згідно зі ст.237-1 КЗпП , ч 3 ст.5 ЦК України, п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» стягнути з МТПЧ на користь позивача 391 820 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, яка була завдана після 13.01.2000 року (т.1 а.с.1-6, 233-236).

Зміст рішення суду першої інстанції свідчить про те, що висновки суду по вимогам: 1) у відповідності до рішення Київського райсуду від 06.10.1987, Постановою Президії Одеського обласного суду від 26.04.1989 та ст.ст.9,31,32 КЗпП УРСР, 2) зобов'язати МТПЧ скасувати підроблений параграф 2 наказу №257/л про переведення позивача на посаду ст. стивидора - заст. нач. складу; зобов'язати МТПЧ скасувати підроблені накази №160/л та №37/л, видані в порушення п. 5 ст.147, ст.148 та ст.149 КЗпП УРСР та "Статуту про дисципліну працівників морського транспорту СРСР" при відсутності пояснювальної позивача, допуску у нього до роботи і будь-яких документальних підтверджень здійснення ним прогулів, по суті відсутні.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до п.4ч.1ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Якщо на рішення суду подано апеляційну чи касаційну скаргу і разом і з цим порушено питання про ухвалення додаткового рішення, суд повинен спочатку ухвалити додаткове рішення, а потім надіслати справу для перегляду до суду вищої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду - скасуванню, питання щодо ухвалення додаткового рішення направленню до суду першої інстанції, оскільки не вирішення його у передбачений спосіб, є перешкодою для суду апеляційної інстанції у вирішенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Решта доводів апеляційної скарги про не вирішення судом інших позовних вимог може бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції лише під час вирішення апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 жовтня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2018 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до Морського торгівельного порту «Чорноморськ» про прийняття позовів, видання наказу, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, видачу дублікату трудової книжки, скасування наказів, відшкодування моральної шкоди направити для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення протягом десяти днів з часу надходження справи в провадження суду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 25.03.2019

Головуючий:

Судді: