Провадження № 2/522/1283/19
13 березня 2019 року Приморський районний суд м.Одеси в складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
при секретарі - Соболевій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача у якому просила усунути їй перешкоди у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Позивачка просила провести судове засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, у встановлені судом строки відзив на позов не надав.
Відповідно до ч. 2 ст.197ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1
З матеріалів справи вбачається, що позивачка не пов`язана родинними чи іншими зв`язками з відповідачем. Відповідач є сторонньою особою по відношенню до позивача.
Також судом встановлено, що згідно довідки (виписка з будинкової книги про склад сімї та прописку) №3361 від 08.12.2017 року, у квартирі квартирі АДРЕСА_1 Одесі зареєстрований ОСОБА_2 .
У відповідності до положень ст.ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.
Згідно з ч. 1ст. 383 ЦК України та ч. 1ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім`ї.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що з дати набуття позивачем права власності на вищевказану квартиру, між позивачем і відповідачем укладались будь-які договори щодо користування відповідачами цією квартирою.
Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що право членів сім`ї власника користуватись жилим приміщенням похідне від права власності на жиле приміщення в особи, членами сім`ї якої вони є, отже із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Таким чином, відповідач втратив право користування згаданою квартирою.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов`язаний протягом десятим днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Відповідно до ст. 7 згаданого Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 41 Конституції право приватної власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики ЄСПЛ, реальна загроза порушення права особи, що пов`язана із настанням або ненастанням певної обставини, прирівнюється до порушення прав особи. ЄСПЛ визнає порушенням саму загрозу виникнення такого порушення у майбутньому і поширює статус "жертви порушення прав" на потенційну жертву. Критерії, за яких потенційне порушення прав прирівнюється до такого порушення чітко визначаються практикою Європейського суду з прав людини.
У справі Malone v. the United Kingdom (№ 8691/79, Рішення від 2 серпня 1984) ЄСПЛ зазначив, що наявність законодавчо обумовленого підґрунтя для порушення прав особи саме по собі становить порушення прав особи, незалежно від того чи було здійснено безпосереднє втручання у права особи (пар.64).
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність усіх законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати.
З урахуванням вищенаведеного, факт реєстрації відповідача у квартирі, яка належить на праві власності позивачу порушує право позивача на володіння та користування своїм майном, виникає необхідність сплати комунальних послуг, які фактично не використовуються. Всі такі обставини перешкоджають позивачу реалізувати свої права, що є неприпустимо відповідно до вищенаведеної практики ЄСПЛ.
Також, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі „Ковач проти України", п. 59 рішення у справі „Мельниченко проти України", п. 50 рішення у справі „Чуйкіна проти України" тощо).
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача ОСОБА_1 підлягає судовому захисту.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354-355ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням,- задовольнити повністю.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 у здійсненні права власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя