Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/15695/15-ц

провадження № 61-5289св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ПророкаВ. В., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року в складі судді Волошина В. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до пункту 1.1 якого позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 75 000,00 дол. США строком користування до 10 травня 2023 року зі сплатою 13,45 % річних, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено договори поруки №№ 078-2008-1679-Р/1, 078-2008-1679-Р/2, згідно з пунктом 1.1 яких відповідачі зобов'язуються відповідати перед позивачем за невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, тому на підставі пункту 5.2.5 кредитного договору позивач звернувся до відповідачів з вимогою про дострокове повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати всіх сум за кредитом, змінивши при цьому терміни повернення кредиту.

Згідно з розрахунками заборгованості станом на 10 березня 2015 року заборгованість становить 70 483,16 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 травня 2008 року № 078-2008-1679 у розмірі 70 483,16 дол. США.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови до поручителів мотивоване тим, що банк пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителів, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Універсал Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені в справі судові рішення в частині відмови у позові до поручителів скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди неправильно оцінили наявні в матеріалах справи докази, зокрема той факт, що банк звернувся до відповідачів з вимогою не на підставі пункту 5.2.5 кредитного договору, а на підставі частини другої статті 1050 ЦК України та абзацу другого частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачена можливість споживача задовольнити вимоги банку протягом 60 днів, а не 30, як зазначено у договорі. Отже, банк не пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 28 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до пункту 1.1 якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 75 000,00 дол. США строком користування до 10 травня 2023 року зі сплатою 13,45 % річних, цільове призначення кредиту - споживчі цілі.

28 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено договори поруки №№ 078-2008-1679-Р/1, 078-2008-1679-Р/2 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, згідно з пунктом 1.1 яких відповідачі зобов'язуються відповідати перед позивачем за невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_4 кредит у сумі згідно з пунктом 1.1 кредитного договору.

На порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 10 березня 2015 року становить 70 483,16 дол. США і складається із заборгованості за кредитом - 61 098,10 дол. США; заборгованості за відсотками - 8 634,76 дол. США; підвищених відсотків - 750,30 дол. США.

Згідно з пунктом 5.2.5 кредитного договору, відповідно до статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. До переліку обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовилися вважати істотним порушенням умов договору, відноситься в тому числі прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад двох місяців.

З матеріалів справи відомо, що 12 жовтня 2014 року позивач направляв відповідачам письмові вимоги від 03 жовтня 2014 року про дострокове виконання зобов'язань, при цьому позивач на порушення положень статті 525 ЦК України змінив вищенаведену редакцію пункту 5.2 5 кредитного договору, змінивши дату настання вимоги не на 31 календарний день, а на 61 календарний день.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог банку до ОСОБА_4 в апеляційному порядку не оскаржувалося, також не оскаржується в касаційному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог до поручителів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителів, тому відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що банк звернувся до відповідачів з вимогою не на підставі пункту 5.2.5 кредитного договору, а на підставі частини другої статті 1050 ЦК України та абзацу другого частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено можливість споживача задовольнити вимоги банку протягом 60 днів, а не 30, як зазначено у договорі.

Відповідно до пункту 5.2.5 кредитного договору, статей 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Як відомо зі змісту позовної заяви, позивач посилався саме на пункт 5.2.5 кредитного договору, на підставі якого боржнику і поручителям була направлена вимога, тому суди правильно розглянули справу в межах заявлених вимог.

Посилання заявника на Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки норми цього спеціального закону застосовуються у справах про захист прав саме споживачів. У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду за захистом прав банку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають статті 263 ЦПК України, при вирішенні справи суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер правовідносин між сторонами, застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року в частині відмови у позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик