Ухвала

21 березня 2019 року

м. Київ

справа № 537/1107/17

провадження № 61-5001ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду

від 13 лютого 2019 року за заявою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2

до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови

м. Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, міського голови м. Кременчука Малецького В. О.

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу

включно з 02 березня 2017 року по 18 травня 2017 року у розмірі

28 068, 87 грн.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області задоволено частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року змінено.

Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу

з 02 березня 2017 року по 04 травня 2017 року у розмірі 20 914, 06 грн.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 липня 2018 року касаційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області залишено без задоволення. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області

від 26 липня 2017 року залишено без змін.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року заяву виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області

про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області

від 26 липня 2017 року у цивільній справі № 537/1107/17 за нововиявленими обставинами задоволено.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року

у цивільній справі № 537/1107/17 за позов ОСОБА_2

до Кременчуцької міської ради, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, міського голови м. Кременчука Малецького В. О. про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, міського голови

м. Кременчука Малецького В. О. про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

У березні 2019 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу, у якій заявник просить постанову Полтавського апеляційного суду

від 13 лютого 2019 рокускасувати та ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні заяви виконавчого комітету Кременчуцької міської ради

про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи,

у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

З урахуванням того, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області

від 26 липня 2017 року на користь заявника було стягнуто 20 914, 06 грн, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста

розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921, 00 грн * 100 = 192 100, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, є малозначною.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року за заявою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про перегляд за

нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Полтавської області від 26 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, міського голови м. Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников