Постанова

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

справа № 740/1702/17-ц

провадження № 61-30904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комунальний заклад «Міський центр фізичного здоров'я «Спорт для всіх»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального закладу «Міський центр фізичного здоров'я «Спорт для всіх» на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Міський центр фізичного здоров'я «Спорт для всіх» (далі - КЗ «МЦ «Спорт для всіх») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2013 року він прийнятий на посаду завідуючого господарства КЗ «МЦ «Спорт для всіх». 26 вересня 2016 року його звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08 лютого 2017 року залишено без змін, його поновлено на займаній посаді. 10 лютого 2017 року роботодавцем виданий наказ про попередження щодо наступного вивільнення. У подальшому, 18 квітня 2017 року, згідно із наказом № 28-к, його звільнено у порядку частини першої статті 40 КЗпП України. Вважає, що таке рішення відповідачем прийнято незаконно, оскільки його звільнення відбулося з грубим порушенням Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та КЗпП України, оскільки з профспілками не проведені консультації про заходи щодо запобігання звільненню, роботодавець проігнорував звернення до профспілки для погодження звільнення з посади позивача та не виплатив йому вихідну допомогу у розмірі 3 936,00 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_4 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки роботодавець врахував вимоги статей 49-2, 252 КЗпП України, попередив його про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці від дати ознайомлення з наказом; пропонував йому до заміщення посади, які були вакантними на той час у закладі, від чого

ОСОБА_4 відмовився; звернувся до вищого виборного органу професійної спілки - Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області із поданням про звільнення позивача із займаної посади та отримав згоду на таке звільнення. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги суд виходив із того, що така допомога виплачена позивачу у повному обсязі, що підтверджується листом КЗ «МЦ «Спорт для всіх» від 21 червня 2017 року, розрахунком за квітень 2017 року та відомістю розподілу заробітної плати

від 18 квітня 2017 року.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Поновлено ОСОБА_4 на посаді завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх» із 19 квітня 2017 року. Стягнуто із КЗ «МЦ «Спорт для всіх» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 19 квітня по 04 жовтня 2017 року у сумі 20 011,15 грн (без урахування податків та обов'язкових платежів).

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог статті 252 КЗпП України та статей 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме без отримання попередньої згоди виборного профспілкового органу установи, членом якого є позивач, та за наявності попередньої згоди вищестоящого органу профспілки, яка була надана з порушенням вимог статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

В апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржувалося в частині позовних вимог про стягнення вихідної допомоги, а тому в цій частині, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, не переглядалося.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року КЗ «МЦ «Спорт для всіх» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано та не надано правової оцінки тій обставині, що КЗ «МЦ «Спорт для всіх» двічі звертався до голови профспілкової організації МЦ «Спорт для всіх» ОСОБА_4 із поданням про надання згоди на його звільнення з посади завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх», проте відповідь так і не була надана. Крім того, висновок про те, що попередня згода вищестоящого органу профспілки надана з порушенням вимог статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», не відповідає дійсності та спростовується листом від 28 березня

2017 року за вих. № 33/23 у якому повідомлено про те, що подання розглянуто Президією Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області на засіданні 27 березня 2017 року та ухвалено рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 із посади завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх».

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу КЗ «МЦ «Спорт для всіх».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що із 15 листопада 2013 року ОСОБА_4 працював на посаді завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх», що підтверджується витягом із трудової книжки серії НОМЕР_1.

Згідно із Статутом, засновником КЗ «МЦ «Спорт для всіх» є Ніжинська міська рада, штатний розклад центру затверджується Ніжинською міською радою.

Рішенням одинадцятої сесії VІІ скликання Ніжинської міської ради від 30 травня

2016 року № 39-11/2016 затверджений штатний розклад КЗ «МЦ «Спорт для всіх», у якому відсутня посада завідуючого господарством.

На виконання вказаного рішення ради та у зв'язку з організаційно-штатними змінами з метою оптимізації діяльності, директором КЗ «МЦ «Спорт для всіх» ОСОБА_5 виданий наказ від 08 червня 2016 року № 23 про внесення змін до штатного розкладу підприємства, зокрема, виведено зі штатного розкладу (скорочено) посаду «завідуючий господарством» (1 ставка), яку обіймав ОСОБА_4

Наказом директора КЗ «МЦ «Спорт для всіх» від 21 червня 2016 року № 54-к ОСОБА_4 попереджено про наступне вивільнення, а наказом від 26 вересня 2016 року № 54-к звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області

від 08 лютого 2017 року ОСОБА_4 поновлено на роботі.

На виконання рішення суду наказом директора КЗ «МЦ «Спорт для всіх»

від 17 листопада 2016 року ОСОБА_4 поновлено на посаді завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх» із 26 вересня 2016 року.

Наказом директора КЗ «МЦ «Спорт для всіх» від 10 лютого 2017 року № 7-к ОСОБА_4 попереджено про наступне вивільнення у зв'язку з відсутністю посади «завідуючий господарством» у штатному розкладі КЗ «МЦ «Спорт для всіх».

ОСОБА_4 пропонувалися до заміщення певні вакантні посади, що підтверджується змістом листа КЗ «МЦ «Спорт для всіх» від 10 лютого 2017 року

№ 29, який отриманий позивачем 13 лютого 2017 року під розписку, що не заперечувалося позивачем.

ОСОБА_4 є головою профспілкового комітету первинної професійної спілки працівників КЗ «МЦ «Спорт для всіх», яка легалізована 27 листопада 2014 року (копія свідоцтва про легалізацію профспілки від 27 листопада 2014 року № 24.

Відповідно до рішення Президії Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області від 12 січня 2016 року № 1, первинна професійна спілка працівників КЗ «МЦ «Спорт для всіх» увійшла до складу Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області, який діє із 14 вересня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про легалізацію профспілки, об'єднання профспілки від 14 вересня 2010 року № 327.

14 березня 2017 року роботодавець направив до Територіального форуму профспілкових організації, який є вищестоящим виборним органом для первинної профспілкової організації КЗ «МЦ Спорт для всіх», подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 із займаної посади.

Листом від 28 березня 2017 року за вих. № 33/23 Територіальний форум профспілкових організацій Чернігівської області повідомив про те, що подання розглянуто Президією Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області на засіданні 27 березня 2017 року, на якому ухвалене рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 із посади завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх».

Крім того, з протоколу засідання Президії Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області від 27 березня 2017 року № 3 та повідомлення голови Президії Павленка С. М. убачається, що подання директора КЗ «МЦ «Спорт для всіх» від 14 березня 2017 року № 56 про надання згоди на звільнення

ОСОБА_4 із займаної посади розглянуто за відсутності працівника, не повідомленого про час та місце розгляду подання.

Нормативно-правове обґрунтування

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частина друга статті 49-2 КЗпП України).

Згідно з вимогами статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічні положення містить частина шоста статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з'ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Системне тлумачення положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає підстави для висновку, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов'язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а саме без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, а лише за попередньою згодою вищестоящого органу профспілки, проте така згода надана з порушенням вимог статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником розглянуто за відсутності працівника щодо якого воно подане, а розгляд подання без присутності працівника допускається лише за його письмовою заявою або при повторному нез'явленні працівника на засідання без поважних причин.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не враховано та не надано правової оцінки тій обставині, що КЗ «МЦ «Спорт для всіх» двічі звертався до голови профспілкової організації МЦ «Спорт для всіх» ОСОБА_4 із поданням про надання згоди на його звільнення з посади завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх», проте відповідь так і не була надана, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази направлення такого подання до первинної профспілкової організації.

Посилання заявника на те, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що попередня згода вищестоящого органу профспілки надана з порушенням вимог статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», не відповідає дійсності та спростовується листом від 28 березня 2017 року за

вих. № 33/23 у якому повідомлено про те, що подання розглянуто Президією Територіального форуму профспілкових організацій Чернігівської області на засіданні 27 березня 2017 року та ухвалено рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 із посади завідуючого господарством КЗ «МЦ «Спорт для всіх», не заслуговує на увагу, оскільки така згода надана з порушенням вимог статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а саме подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00

§ 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального закладу «Міський центр фізичного здоров'я «Спорт для всіх» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик