КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року місто Київ.

Справа 753/3483/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4769/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року ( у складі судді Колесника О.М., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 є спадкоємницею за законом майна ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. До смерті ОСОБА_2 позивач проживала з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років. Після смерті вказаної особи у Сьомій Київській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа. Протягом 6 місяців було з'ясовано, що за отриманням спадкового майна до вказаної нотаріальної контори звернулись окремо один від одного з заповітами ОСОБА_3 від 16.01.2006 року та ОСОБА_4 від 18.01.2006 року. Оскільки заповіт на ім'я ОСОБА_4 має більш пізнішу дату, тому вказаним відповідачем було винесено постанову про відмову ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року було встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад 5 років та визнано недійсним заповіт від 18.01.2006 року, складений ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 Однак 3.08.2009 року ОСОБА_1 отримала від Сьомої Київської державної нотаріальної контори постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснення від 29.07.2009 року. Як вбачалось зі змісту постанови підставою відмови у вчиненні нотаріальних дій була відсутність спадкової справи на майно ОСОБА_2, оригінал якої знаходився у Дніпровському районному суді м. Києва. Після повернення спадкової справи 24.12.2016 року позивач повторно подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй знову було відмовлено, а у відповіді від 24.01.2017 року зазначено, що судові рішення скасовані іншими судовими рішеннями і інструкція про вчинення нотаріальних дій втратила свою чинність. Таким чином, Сьома Київська державна нотаріальна контора порушує права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а також на розпорядження майном померлого ОСОБА_2 Тому просить визнати відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною та зобов'язати вказаний нотаріальний орган видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину незаконною, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, 05 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стверджує, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, не відображає обставини, які дійсно мали місце у розглядуваних взаємовідносинах.

Зазначає, що суд не врахував правові норми ст. 82 ЦПК України, також вказує що суд першої інстанції проявив до позивача неупередженне ставлення, яке проявлялась в тому що суд зазначив що документи, які позивач пред'являла в судовому засіданні ( грамота, довідка про проведення вінчання Позивача з ОСОБА_2, довідка правління ЖБК про підтвердження спільного проживання позивача та ОСОБА_2 в належній йому квартирі, документи щодо комунальних послуг по квартирі, довідка про поховання) не потрібно залучати, адже рішення Дніпровського районного суду від 27.03.2009 року цілком достатньо.

З висновком суду не погоджується, по-перше - Рішення від 27.03.2009 р. (де зазначається, що Позивач проживала спільно з ОСОБА_2 більше 5 років) набрало законної сили і не було ніким скасовано.

По-друге, рішення в одній цивільній справі -не може бути скасоване яким-небудь рішенням у іншій цивільній справі, а може бути скасоване лише у передбаченому законом апеляційному чи касаційному порядку.

По-третє, у вказаній іншій справі не досліджувалися обставини того, що Позивач проживала ОСОБА_2, більше 5 років однією сім'єю до його смерті, тим більше - там не досліджувалися і документи щодо вінчання, і Довідка правління ЖБК про підтвердження спільного проживання.!та документи про поховання.. Тим більше - вказана справа стосувалася абсолютно іншої особи (ОСОБА_3.) який (з юридичної точки зору) не причетний до даних взаємовідносин, оскільки його заповіт (щодо якого є 3 висновки КНДІСЕ про підроблення підпису ОСОБА_2.) згідно ч. 3 ст. 1254 ЦК України скасовувався більш пізнім заповітом на ОСОБА_4 і визнання у Рішенні від 27.03.2009 р. недійсним заповіту на ОСОБА_4 - не відновлювало чинності попереднього (підробленого) заповіту на ОСОБА_3 (ч. 4 ст. 1254 ЦК України).

Таким чином, до 27.03.2009 року єдиним законним спадкоємцем вважався ОСОБА_4 проте 27.03.2009 року його заповіт визнано недійсним судовим рішенням за позовом особи, яка проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 більше 5 років (Позивач).

Отже, лише Позивач з юридичної точки зору є спадкоємцем після ОСОБА_2 як особа, яка проживала з ним більше 5 років, і в тому процесі (при винесенні Рішення від 27.03.2009 р.) як раз і досліджувалися документи, що підтверджували даний факт.

04 березня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просили суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1, вважають, що вимоги позивача викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволеню, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року скасуванню.

Також просили суд розглянути справу без участі представника Головного територіального управління юстиції у місті Києві на підставі наявних документів та доказів.

В судовому засіданні апеляційного суду представники позивача просили рішення районного суду касувати їх вимги задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись алежним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ч.2, ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1, ст.3 Закону України „Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частина 1, ст.5 цього ж Закону зазначає, що нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

За змістом ст.7 Закону України „Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вважав встановлені наступні обставини та правовідносини.

У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_2, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, яке було видане 24.01.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (т.1, а.с.6, зворот. бік). Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

04.05.2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 про те, що померлий ОСОБА_2 залишив заповіт на його ім'я, посвідчений приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області Копейчиковим І.В. від 16.01.2006 року і зареєстрований у реєстрі за №05 (т.1, а.с.81). За змістом цієї заяви ОСОБА_3 просить видати на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т.1, а.с.75). На підставі даної заяви Сьомою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №448 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 (т.1, а.с.74 - т.2, а.с.73).

19.07.2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1, яка була посвідчена 15.07.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко А.І. і зареєстрована у реєстрі за №2191 про те, що вона прийняла спадщину на майно померлого ОСОБА_2, просить видати свідоцтво про право на спадщину, документи, що стосуються оформлення її спадкових прав, а також додаткові відомості щодо вирішення питання спадкування, нею будуть надані пізніше (т.1, а.с.75, зворот. бік).

Крім того, 20.07.2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_7 про те, що померлий ОСОБА_2 залишив заповіт на його ім'я і просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, не надаючи безпосередньо самого заповіту (т.1, а.с.77, зворот. бік). Також у своїй заяві ОСОБА_7 зазначає, що документи, необхідні для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про спадщину, будуть надані ним додатково.

Також, в листопаді 2006 року до Сьомої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_4, яка була посвідчена 1.11.2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. і зареєстрована у реєстрі за №6206 про те, що померлий ОСОБА_2 залишив заповіт на його ім'я від 18.01.2006 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області Веремій Н.М. 20.02.2006 року і зареєстрований у реєстрі за №03 (т.1, а.с.82), він прийняв спадщину, просить видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, документи, що необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину, будуть надані ним додатково (т.1, а.с.79).

За правилами ч.2-4, ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

На підставі ст.1254 ЦК України постановою Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 6.03.2007 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки його заповіт був датований 16.01.2006 року, а заповіт ОСОБА_4 виданий 18.01.2006 року. Таким чином, заповіт виданий на ім'я ОСОБА_4 скасовує попередній заповіт виданий на ім'я ОСОБА_3 і не відновлює його дію.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2009 року було визнано недійсним заповіт ОСОБА_2 складеного на ім'я ОСОБА_4, посвідченого 20.02.2006 року секретарем виконавчого комітету Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області Веремій Н.М. (т.1, а.с.11-12). В даному тексті рішення суд вказав, що ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_2 однією сім'єю протягом 5 років. Однак рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.05.2014 року колегія суддів спростувала даний преюдиційний факт, зазначивши, що ОСОБА_1 повинна була надати рішення суду, що вступило в законну силу, яке б вже встановило такий факт або надати докази такого спільного проживання понад 5 років до смерті ОСОБА_2, що нею не було здійснено. За таких обставин Апеляційний суд м. Києва зробив висновок, що ОСОБА_1 не набула права на спадкування на майно померлого згідно ст.1264 ЦК України як спадкоємець четвертої черги (т.2, а.с.43-45).

30.07.2006 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою було направлено звернення до ОСОБА_7 про відсутність на його ім'я заповіту від імені ОСОБА_2 в Єдиному спадковому реєстрі заповітів і надання нотаріально посвідченої заяви про прийняття спадщини (т.1, а.с.88, зворот. бік). Однак на день розгляду даної справи ОСОБА_7 не надав вказаному відповідачу ні належно оформленої заяви, ні заповіту.

Як наголошував п.5, ч.1, ст.273 ЦПК України (в редакції від 18.07.1963 року №1501-06 зі змінами та доповненнями від 17.02.2000 року) суд розглядає справи про встановлення: перебування у фактичних шлюбних відносинах у встановлених законом випадках.

За приписами п.5, ч.1, ст.256 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року № 1618-IV, який був чинним до 15.12.2017 року) суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, законодавець визначив, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, включаючи і для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, може бути встановлено виключно в судовому порядку.

18.08.2006 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по 2006 рік (т.1, а.с.87).

10.01.2007 року до Дніпровського районного суду м. Києва звернулась з заявою ОСОБА_10, яка просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2006 року, мотивуючи її тим, що за життя 14.01.2006 року ОСОБА_2 продав, а вона придбала квартиру АДРЕСА_1, уклавши договір купівлі-продажу квартири в присутності свідків (т.1, а.с.98-100).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2007 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2006 року було скасоване за нововиявленими обставинами (т.1, а.с.118, зворот. бік; т.2, а.с.46).

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, 3-тя особа: Управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання заповітів недійсними було залишено без розгляду у зв'язку з неявкою тричі позивача ОСОБА_1 до суду (т.1, а.с.209). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6.04.2011 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2010 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд (т.1, а.с.235). І ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2011 року позовну заяву ОСОБА_1 було повторно залишено без розгляду на підставі п.3, ч.1, ст.207 ЦПК України (т.1, а.с.243).

Також 12.06.2013 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу було залишено без розгляду на підставі наявного спору про право (т.2, а.с.52). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2013 року ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2013 року була залишена без змін (т.2, а.с.53).

За змістом положень ч.1, ст.66 Закону України „Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

У відповідності до ч.1, ст.68 Закону України „Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

14.08.2006 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Шапрана В.В. в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_10 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору купівлі-продажу недійсним було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності померлому ОСОБА_2 (т.1, а.с.94; т.2, а.с.32). Дана ухвала була внесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 15.08.2006 року о 17-00 годин (т.1, а.с.95).

Крім того, 12.11.2010 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Антипової Л.О. в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, 3-тя особа: Управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, визнання заповітів недійсними було також накладено арешт на ту саму спірну квартиру (т.2, а.с.21).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, за змістом витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 5.12.2017 року обидві ухвали Дніпровського районного суду м. Києва, якими було накладено арешт на спірну квартиру, є зареєстрованими в даному реєстрі і не скасовані іншим судовим рішенням (т.2, а.с.82-83).

Згідно ч.4-5, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд першої інстанції встановив, що дії Сьомої Київської державної нотаріальної контори з приводу відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ОСОБА_2 є законними і обґрунтованими, оскільки позивач не надала судового рішення, яке б вступило в законну силу, про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2000 року по 2006 рік, а також через наявні у Єдиному реєстрі дві ухвали суду про накладення арешту на спірну квартиру.

' Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи. які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги позивача, з приводу того, що рішенням Дніпроського районного суду міста Києва від 27.03.2009 року встановлено факт проживання позивача з спадкодавцем на протязі 5 років до його смерті, колегія суддів не приймає з огляду на те, що зі змісту вказаного рішення вбачаєься, що позивач при розгляді цієї справи позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю не заявляла. Висновок, про який зазначено в скарзі міститься лише в мотивувальній частині рішення, на підтвердження права позивача в тій справі оспорити заповіт. Колегія суддів погоджується з висновком суду, що право на спадкування, спадкоємця четвертої черги, у разі проживання особи зі спадкеодавцем однією сім'єю на протязі 5 років, може бути встановлений лише за рішенням суду, за зверненням цієї особи з відповідною заявою. Нотаріус з врахукванням обставин даної справи та численних спорів з приводу спадкового майна не мав повновуажень, визнати такий факт доведеним, лише на півдставі рішення від 27 березня 2009 року. При цьому суд вірно виходив з того, що нотаріус може оформити спадщину, лише в разі надання йому безспірних докеазів на підтвердження права на спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги про встановлення такого факту ОСОБА_1 неодноразово заявляла, проте її заяви залишались без розгляду через те, що існує спір про право, а тому колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі позивач не вірно обрав спосіб захисту порушеного права. Судом не встановлено за вищеперелічених обставин. жодних порушень в діях нотаріуса, яка не наділена правом встановлювати факти. які не підтверджені безспірними доказами.

Право ОСОБА_1 на спадщину після смерті ОСОБА_2 остання має право захистити, шляхом звернення в позовному провадженні з позовними вимогами, до осіб, які це її право уже оспорювали, чи можуть оспорювати , як можливі спадкоємці з вимогами про встановлення факту проживання її з спадкодавцем однією сім'єю на протязі 5 років до його смерті та з вимогою про визнання за нею права власності на спадкове майно, через те, що з урахуванням двох відмов нотаріуса про видачу свідоцтва, визнати право власності на спадкове майно можливо лише в судовому порядку.

Посилання в скарзі на те, що обставини встановлені в судовому рішенні не доводяться при розгляді інших справ, не можуть бути підставою для висновку про неправомірність дій нотаріуса, яка в своїй діяльності не керується нормами ЦПК України.

Те рішеня на яке посилаєтьсмя позивач у скарзі , а також інші письмові докази: квитанції, довідки , вона може надати в якості підтвердженння обставини встановлення факту проживання нею однією сім'єю зі спадкодавцем до суду, звертаючись в позовному провадженні з вищенаведеними позовними вимогами, а не нотаріусу на підтвердження свого права спадкувати в четверту чергу.

Інші доводи скарги вищенаведених висновків не спростовують.

Рішеня районного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та поцесуального права, а тому колегія суддів, керуючись ст. 375 ЦПК україни, відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

Понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. оскільки рішення районного суду залишається без змін. Іншими учасниками справи, понесені ними судові витрати до відшкодування не заявлялись.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, , Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 березня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.